Постанова                                                        
Іменем України                                               
 
29 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа  № 407/05.21
провадження № 61-12679ав21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,       Мартєва С. Ю.,   
за участю секретаря судового засідання - Патюк А. О.,
 
учасники справи:
заявник (позивач у третейському спорі) - приватне підприємство «Автотранском»,
заінтересовані особи: (відповідачі у третейському спорі)- товариство з обмеженою відповідальністю «Агрітерра», ОСОБА_1 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (місто Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу приватного підприємства «Автотранском» на ухвалу Львівського апеляційного суду від  03 серпня 2021 року у складі судді Ванівського О. М. у справі за заявою приватного підприємства «Автотранском» про забезпечення позову у справі № 407/05.21 за позовом приватного підприємства «Автотранском» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь час прострочення,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст скарги
У липні 2021 року приватне підприємство «Автотранском» (далі - ПП «Автотранском» подало до Львівського апеляційного суду заяву про забезпечення позову у справі № 407/05.21 за позовом ПП «Автотранском» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра» (далі - ТОВ «Агрітерра»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, яка знаходиться у провадженні Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація».
Заяву обґрунтовує тим, що 18 березня 2019 року між ПП «Авторанском» та ТОВ «Агітерра» укладено договір № 36153111 про надання послуг транспортного експедирування (перевезення вантажів автомобільним транспортом). З метою виконання зобов`язання ТОВ «Агітерра» за цим договором 02 березня 2020 року ПП «Авторанском» та ОСОБА_1 уклали договір поруки № 1. За цим договором ОСОБА_1 у разі порушення боржником (ТОВ «Агітерра») своїх зобов`язань за умовами основного договору, боржник і поручитель ( ОСОБА_1 ) відповідають перед кредитором (ТОВ «Автотранском») як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання зобов`язань боржника як до нього, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Агітерра» своїх зобов`язань за договором № 36153111, у нього перед заявником виникла заборгованість у розмірі 6 252 111,08 грн, з яких: 5 500 000 грн - основний борг, 195 375,36 грн - три відсотки річних за прострочення, 556 735,72 грн - сума інфляційних втрат за прострочення.
26 лютого 2021 року ПП «Автотранском» надсилало ОСОБА_1 вимогу про виконання зобов`язань поручителя за договором № 36153111, яка була ним отримана 09 березня 2021 року. Однак жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, він не вчинив. 
Тому заявник був змушений звернутися до третейського суду з відповідним позовом.
Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 у справі № 407/05.21 за позовом до ТОВ «Агрітерра», ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 6 252 111,08 грн відкрито провадження та призначено третейського суддю Юхименко Р. І.
Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 року у справі № 407/05.21 третейським суддею Юхименко Р. І. прийнято справу до провадження та призначено третейський розгляд справи.
Вважає, що існує необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відповідачів, оскільки існує прямий безпосередній зв`язок між обраним заходом забезпечення (накладенням арешту на грошові кошти відповідачів) та заявленими позовними вимогами (стягнення грошових коштів). Вважає, що вжиття таких заходів сприятиме забезпеченню збалансованості інтересів сторін; запобігатиме порушенню прав заявника на час вирішення спору третейським судом та фактичному виконанню рішення третейського суду у разі задоволення позову; не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів (арештовані кошти не будуть виведені з їх володіння), а лише запровадить тимчасові обмеження у використанні коштів на банківських рахунках. Заходи забезпечення позову не будуть перешкоджати здійсненню господарської діяльності товариством.
Звертає увагу на те, що наявні беззаперечні обставини, що свідчать про утруднення виконання в майбутньому рішення третейського суду, а саме: відповідачі тривалий час не виконують свої зобов`язання і не вчиняють дій, які б підтвердили ймовірність сплати боргу в майбутньому; грошове зобов`язання ТОВ «Агрітерра» перед позивачем не забезпечено заставою, порукою або гарантією, що дозволяло б позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок майна відповідачів або отримати суму боргу від іншої особи; договір поруки укладено лише з ОСОБА_1 , який не вчиняє жодних дій щодо погашення заборгованості; сума боргу є значною. Також заявник зазначає, що у боржників відсутнє нерухоме або цінне рухоме майно.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі         № 407/05.21 відмовлено у задоволенні подібної заяви ПП «Автотранском» про забезпечення позову у зв`язку з неналежною обґрунтованістю. Заявник вказує, що після постановлення вказаної ухвали, а саме 07 липня 2021 року зареєстровано зміну складу засновників (учасників) ТОВ «Агрітерра Трейд», ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс», учасником яких був          ОСОБА_1 , що мав частки в статутному капіталі цих юридичних осіб, на які можна було б звернути стягнення у випадку задоволення позову третейським судом.
З наведених підстав заявник просив: накласти арешт на грошові кошти      ТОВ «Агрітерра» (місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ,              вул. Паркова, будинок № 46-Б, квартира № 60; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39438018), що знаходяться на розрахунковому рахунку IBAN   НОМЕР_1 в AT «ОТП Банк» (МФО 300528), а також на інших виявлених під час виконання відповідної ухвали рахунках, які відкриті        ТОВ «Агрітерра» в банківських установах України, у межах ціни позову 6 252 111,08 грн; накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (місце проживання:           АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) які знаходяться на будь-яких банківських рахунках, що належать  ОСОБА_1 , відкритих в банківських установах України, у межах ціни позову 6 252 111,08 грн.
Короткий зміст ухвали апеляційного суду, як суду першої інстанції
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ПП «Автотранском» про забезпечення позову.
Ухвала суду мотивована тим, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення третейського суду у майбутньому. В ній не наведено відомостей щодо наявності банківських рахунків, їх номерів, цільового призначення, а також наявності коштів у ТОВ «Агрітерра» та ОСОБА_1 на цих рахунках.Крім цього, у разі вжиття заходів забезпечення позову в обраний заявником спосіб, це може призвести до зупинки господарської діяльності одного із відповідачів (ТОВ «Агрітерра»). Судом також відхилено посилання заявника на зміну складу засновників (учасників) відповідних юридичних осіб, учасником яких був відповідач (боржник) ОСОБА_1 , оскільки такі є припущеннями та не свідчать про існування обставин, які утруднять чи унеможливлять виконання рішення третейського суду (якщо таке буде ухвалене на користь заявника).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
12 серпня 2021 року представник ПП «Автотранском» - Залевська І. В. надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року.
В апеляційній скарзі заявник просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована доводами заяви про забезпечення позову. Крім цього заявник вважав, що суд дійшов помилкового висновку, що відповідні заходи забезпечення позову можуть призвести до зупинки господарської діяльності ТОВ «Агрітерра». Зокрема, у подібних спірних правовідносинах Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у  постанові від 17 травня 2021 року в справі № 911/8/21 було зазначено: «суд першої інстанції з`ясував, що обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача не суперечить зазначеним вище вимогам законодавства, є адекватним вимогам, на забезпечення яких він вживається. Такий захід забезпечення позову не перешкоджає господарській діяльності відповідача, а спрямований саме на збереження грошових коштів останнього до вирішення спору по суті та забезпечує збалансованість інтересів сторін». Однак суд не врахував даного висновку при постановленні оскаржуваної ухвали. 
Також апеляційний суд не надав належної оцінки тим обставинам, що            07 липня 2021 року відповідач ОСОБА_1 , який до того був власником часток у статутному капіталі відповідних юридичних осіб (ТОВ «Агрітерра Трейд», ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс»), умисно позбавився цього майна, і нині учасником цих юридичних осіб є ОСОБА_2 . Такі дії свідчать про намагання ухилитися від виконання рішення третейського суду, якщо таке буде ухвалене на користь заявника.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Агрітерра» та      ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вказувала на законність оскаржуваної ухвали; просила суди відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
28 квітня 2022 року представник ТОВ «Агрітерра» та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслала засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що в Україні введений воєнний стан, вона перебуває за кордоном та у неї відсутня технічна можливість участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції.
За частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Як видно з надісланого клопотання, представником відповідачів не надано доказів неможливості з`явитися в судове засідання, а саме щодо перебування за межами України, а також доказів неможливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції (з попереднім надісланням відповідного клопотання згідно статті 212 ЦПК України). Суд також враховує тривалість розгляду справи, її категорію та строки розгляду згідно ЦПК України. Слід зазначити, що представник відповідачів ОСОБА_3 здійснює свої повноваження на підставі ордерів як адвокат АО «ЮРЛАЙН», що свідчить про те, що у разі неможливості надання нею правничої допомоги відповідачам (участі в судових засіданнях), такі дії могли бути вчинені іншим адвокатом цього об`єднання; крім цього, відповідачі не були позбавлені можливості звернутися за правовою допомогою до інших осіб (адвокатів).
Враховуючи зазначене, відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідачів про відкладення розгляду справи.
Зважаючи на вимоги статей 130, 131, частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи належним, а їх неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 у справі № 407/05.21 за позовом до ТОВ «Агрітерра», ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 6 252 111,08 грн відкрито провадження у справі та призначено третейського суддю Юхименко Р. І.
Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 року у справі № 407/05.21 третейським суддею Юхименко Р. І. прийнято справу до провадження та призначено третейський розгляд справи.
У ТОВ «Агрітерра» відсутнє нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта згідно з довідкою від 12 лютого 2021 року № 244133374.
У ОСОБА_1 відсутнє нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта згідно з довідкою від 12 лютого 2021 року № 249665920.
Відповідно до копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Агрітерра Трейд», ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс» на 06 липня 2021 року єдиним учасником (засновником) цих юридичних осіб був ОСОБА_1 .
Згідно з копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Агрітерра Трейд», ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс» на 07 липня 2021 року єдиним учасником (засновником) цих юридичних осіб є ОСОБА_2 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає, враховуючи таке.
У частинах першій-третій статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою              статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Ураховуючи предмет, підстави позову, його ціну (6 252 111,08 грн), відсутність у відповідачів цінного (нерухомого та рухомого) майна, суд апеляційної інстанції вбачає наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти відповідачів в межах ціни позову) і предметом спору, співмірність цих заходів із заявленими позивачем вимогами. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в третейському суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення третейського суду.
Накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат; суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року у справі № 915/538/19 та                 від 06 листопада 2018 року у справі № 923/560/17.
З огляду на викладене, враховуючи предмет та підстави позову та приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідачів, спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.
Суд також враховує, що накладення арешту на грошові кошти кожного з відповідачів у межах ціни позову не може свідчити про неспівмірність заходів забезпечення позову, оскільки в силу солідарної відповідальності відповідачів перед позивачем останній вправі вимагати належного виконання відповідних грошових зобов`язань від будь-кого з них окремо.
Дослідивши збалансованість інтересів сторін, апеляційним судом враховано, що вказані заходи забезпечення позову не обмежують прав відповідача ТОВ «Агрітерра» у здійсненні ним підприємницької діяльності, не порушують прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадять тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог та сприятимуть його виконанню. Тоді як невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що, у свою чергу, призведе до нівелювання функції судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.
При цьому, як помилково вважав суд першої інстанції, відповідні заходи забезпечення позову не призведуть до зупинення господарської діяльності ТОВ «Агрітерра» та не є порушенням його прав щодо володіння та користування своїм майном, оскільки такі заходи не породжують юридичних наслідків для списання коштів з рахунків відповідача до моменту набрання законної сили рішенням у відповідній справі та виникнення у відповідача обов`язку його виконання.
Верховний Суд також вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом першої інстанції наданих заявником доказів на підтвердження вчинення відповідачем ОСОБА_1 дій з відчуження належних йому 100% часток у статутному капіталі, враховуючи таке.
Як видно з матеріалів заяви про забезпечення позову у ОСОБА_1 відсутнє нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта згідно із довідкою від 12 лютого 2021 року № 249665920.
Відповідно до копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Агрітерра Трейд», ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс» на 06 липня 2021 року, єдиним учасником (засновником) цих юридичних осіб із 100% часткою у статутному капіталі був ОСОБА_1 . 
Згідно копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Агрітерра Трейд», ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс» станом на 07 липня 2021 року єдиним учасником (засновником) цих юридичних осіб є ОСОБА_2    (а. с. 58-63, 70-75, 81-85).
Наведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування заходу забезпечення позову щодо відповідача ОСОБА_1 , оскільки після пред`явлення до нього позову про стягнення коштів у солідарному порядку і постановлення судом ухвали від 06 липня 2021 року, відповідачем були вчинені дії щодо відчуження належного йому майна у вигляді часток у статутному капіталі відповідних юридичних осіб.
Такі дії в даних спірних правовідносинах можуть розглядатися як такі, що спрямовані на унеможливлення виконання відповідачем ОСОБА_1 можливого рішення суду, ухваленого на користь ПП «Автотранском», зокрема, шляхом звернення стягнення на відповідне майно.
За статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
ЄСПЛ у рішенні «Продан проти Молдови» наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, - справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд - не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Таким чином, виконання рішення, постановленого судом, має вважатися невіддільним складником «судового розгляду», передбаченого у статті 6.
При цьому сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (рішення у справі «Кудла проти Польщі»). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (рішення ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Франції» та у справі «Пантелеєнко проти України»).
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (пункт 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30 січня 2003 року у справі     № 1-12/2003).
Суд першої інстанції на вищезазначене не звернув уваги та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову в справі № 407/05.21, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, підлягає скасуванню ухвала Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року з ухваленням нової постанови про задоволення заяви  ПП «Автотранском» про забезпечення позову у справі № 407/05.21, шляхом:
- накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Агрітерра» (місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Паркова, будинок № 46-Б, квартира   № 60; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39438018), що знаходяться на розрахунковому рахунку: IBAN НОМЕР_1 в AT «ОТП Банк» (МФО 300528), а також на інших виявлених під час виконання цієї постанови рахунках, які відкриті ТОВ «Агрітерра» в банківських установах України, у межах ціни позову 6 252 111,08 грн; 
- накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) які знаходяться на будь-яких банківських рахунках, що належать ОСОБА_1 , відкритих в банківських установах України, у межах ціни позову 6 252 111,08 грн.
Керуючись статтями 24, 149-153, 154, 351, 268, 368, 376 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного підприємства «Автотранском» задовольнити.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Заяву приватного підприємства «Автотранском» про забезпечення позову у справі № 407/05.21 за позовом приватного підприємства «Автотранском» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра» (місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ,              вул. Паркова, будинок № 46-Б, квартира № 60; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39438018), що знаходяться на розрахунковому рахунку IBAN НОМЕР_1 в акціонерному товаристві «ОТП Банк» (МФО 300528), а також на інших виявлених під час виконання цієї постанови рахунках, які відкриті товариством з обмеженою відповідальністю «Агрітерра» в банківських установах України, у межах ціни позову 6 252 111,08 грн.
Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), які знаходяться на будь-яких банківських рахунках, що належать ОСОБА_1 , відкритих в банківських установах України, , у межах ціни позову 6 252 111,08 грн.
Стягувач: приватне підприємство «Автотранском».
Місцезнаходження: Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Івана Франка, будинок № 14-А, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 36153111.
Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю «Агрітерра».
Місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39438018.
Боржник: ОСОБА_1 .
Місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:            	В. М. Ігнатенко    	
 	С. О. Карпенко    	
 	С. Ю. Мартєв