Постанова
Іменем України
27 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 199/1037/20
провадження № 61-13176св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усик Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року у складі судді Красвітної Т. П. та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2020 року у складі судді Красвітної Т. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» (далі - ТОВ «ДТЕК Дніпровські електромережі»)про спростування фактів безоблікового споживання електричної енергії та самовільного підключення до електромережі, відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів відмовлено.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів у справі відмовлено.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року справу №199/1037/20 за позовом ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2020 року повернено заявнику. 
Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року та від 06 липня 2020 року повернено заявнику.
Ухвала суду апеляційної інстанції від 24 липня 2020 року мотивована тим, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів у вказаній справі. Ухвали суду першої інстанції щодо відмови у розгляді справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, виклику свідків та витребуванні доказів не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Ухвали суду апеляційної інстанції від 31 липня 2020 року про повернення апеляційних скарг відповідно на ухвали суду першої інстанції від 18 лютого 2020 року, 19 червня 2020 року та від 06 липня2020 року про відмову  у задоволенні клопотань ОСОБА_1  про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів, щодо прийняття до розгляду, відкриття провадження (не пов`язано із порушенням правил територіальної підсудності) та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
03 вересня 2020 року надійшли касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року, просить  її скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
03 вересня 2020 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2020 року, просить скасувати ці ухвали суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційні скарги 
Касаційні скарги обґрунтовані тим, що право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист та захищається Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод у контексті права на справедливий суд. Суд апеляційної інстанції безпідставно повернув йому апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів з тих підстав, що вони не оскаржуються окремо від рішення суду. 
Суд першої інстанції в остаточному рішенні відмовив йому у позові з підстав ненадання належних доказів на підтвердження позову, проте вказані клопотання ним подавалися у порядку доказування своїх вимог. Крім того, іншу апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів суд апеляційної інстанції розглянув по суті. 
Він включив свої заперечення на ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів, щодо прийняття до розгляду, відкриття провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін до апеляційної скарги на рішення суду по суті, тобто оскаржив вказані ухвали разом із судовим рішенням, тому суд апеляційної інстанції безпідставно розділив апеляційну скаргу на три скарги та повернув йому апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції. 
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Олійник А. С. від участі у розгляді касаційних скарг ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про спростування фактів безоблікового споживання електричної енергії та самовільного підключення до електромережі, відшкодування моральної шкоди визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Олійник А. С. разом з матеріалами провадження та заявою про усунення недоліків передати на вирішення іншому судді.
Ухвалою Верхолвного Суду від 30 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Олійник А. С. відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року та витребувано матеріали справи.
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2020 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 рокуу відкриттіпровадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про спростування фактів безоблікового споживання електричної енергії та самовільного підключення до електромережі, відшкодування моральної шкоди відмовлено.
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з статтею 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Підставами для касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України заявник зазначає: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання оскарження в апеляційному порядку ухвал суду першої інстанції одночасно з оскарженням рішення суду та включення до апеляційної скарги на рішення суду заперечень на ухвали суду першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках- на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, N 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції пр захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. "Право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Відповідно до частин першої та другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 353 ЦПК України (у редакції,чинній на момент звернення із апеляційними скаргами) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: відмови у видачі судового наказу; забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів; забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову; скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову; зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення; повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності; передачі справи на розгляд іншого суду; відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; затвердження мирової угоди; призначення експертизи; визначення розміру судових витрат; зупинення провадження у справі; закриття провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; окрема ухвала; стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; відмови ухвалити додаткове рішення; роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; повернення заяви про перегляд заочного рішення; відмови у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню; відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення; розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення; звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; тимчасового влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу; оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини; примусового проникнення до житла; звільнення (призначення) опікуна чи піклувальника; відмови у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; повернення заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу; залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні.
Окаржувані ухвали про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів (не в порядку забезпечення доказів), щодо прийняття до розгляду, відкриття провадження (не пов`язано із порушенням парвил територіальної підсудності) та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін не входять до вичерпного переліку ухвал, що підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.
Згідно з частиною другою статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції зокрема, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі, № 61-19138сво18, викладено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.
Питання про те, які ухвали підлягають оскарженню в апеляційному порядку без рішення суду неодноразово вирішувалися Верховним Судом.
Зокрема в постанові від 01 листопада 2021 року № 520/14132/18; провадження           N 61-13531сво2,  Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів у переліку, визначеному пунктом 2 частини першої статті 353 ЦПК України, відсутня. Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів не може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки з урахуванням стадії розгляду справи особа, яка подає апеляційну скаргу, не позбавлена можливості поновити свої права в інший спосіб - шляхом оскарження в апеляційному порядку такої ухвали разом із рішенням суду першої інстанції.
У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року № 287/417/16-ц, провадження № 61-41927св18, зазначено, що ухвала суду першої інстанції про скасування виклику свідка в судове засідання не входить до вичерпного переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду.
При поверненні апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів (не в порядку забезпечення доказів), щодо прийняття до розгляду, відкриття провадження (не пов`язано із порушенням парвил територіальної підсудності) та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін дійшов правильного висновку щодо результату розгляду цих скарг, оскільки апеляційні скарги подані на ухвали суду першої інстанції, які в переліку статті 353 ЦПК України відсутні та не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.
Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про позбавлення його права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки право ОСОБА_1 на апеляційний перегляд справи забезпечено можливістю перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції по суті спору.
Постановою Дніпровського апеляційного суду  від 22 вересня 2020 року залишено без змін рішення суду першої інстанції  від 06 липня 2020 року про відмову у позові ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції виходив із того, що самостійна позовна вимога про спростування фактів безоблікового споживання електричної енергії за актом                         АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» № 011898 від 18 січня 2020 року та самовільного підключення електропроводки до електромережі є неналежним та неефективним способом захисту прав і законних інтересів позивача. Суд апеляційної інстанції врахував доводи ОСОБА_1 про незгоду із ухвалами суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів (не в порядку забезпечення доказів), щодо прийняття до розгляду, відкриття провадження (не пов`язано із порушенням парвил територіальної підсудності) та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін й зазначив, що доводи заявника про незгоду із зазначеними вище ухвалами, твердження про наявність підстав для призначення місцевим судом даної цивільної справи до розгляду в порядку позовного провадження з викликом у судове засідання учасників процесу, для задоволення клопотань позивача про виклик свідків та витребування доказів не спростовують правильність оскаржуваного рішення місцевого суду від 06 липня 2020 року, враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту; вищевказані ухвали місцевого суду не суперечать змісту норм ЦПК України. 
Отже, відсутні підстави для висновку про порушення судом апеляційної інстанції пункту 1 статті 6 Конвенції при розгляді апеляційних скарг ОСОБА_1 .
Також ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на те, що він включив свої заперечення на ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів (не в порядку забезпечення доказів), щодо прийняття до розгляду, відкриття провадження (не пов`язано із порушенням правил територіальної підсудності) та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін до апеляційної скарги на рішення суду по суті, тобто оскаржив вказані ухвали разом із судовим рішенням, тому суд апеляційної інстанції безпідставно розділив апеляційну скаргу на три скарги та повернув йому апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, у тому числі, з резолютивної частини із зазначенням висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги. 
Вимоги апеляційної скарги  ОСОБА_1 , крім оскарження рішення суду першої інстанції по суті спору, стосуються оскарження ним ухвал Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від від 18 лютого 2020 року, 19 червня 2020 року та від 06 липня2020 року про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про виклик свідків та витребування доказів, щодо прийняття до розгляду, відкриття провадження (не пов`язано із порушенням правил територіальної підсудності) та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.
Суд апеляційної інстанції належно виконав обов`язок, визначений пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України,  не прийняв до розгляду і повернув скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.
Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що іншу апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів суд апеляційної інстанції розглянув по суті, необхідно зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Предметом касаційного оскарження у справі є ухвали Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року та від 31 липня 2020 року, а тому дотримання Дніпровським апеляційним судом норм процесуального права при постановленні інших процесуальних документів не є предметом перегляду Верховним Судом. 
Верховний Суд переглядає законність ухвал суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги, проте зазначає таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі                           № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) зазначено, що регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. З15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово. За змістом частини шостої статті 357 ЦПК Українина стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
06 липня 2020 року суд першої ухвалив у цій справі рішення про відмову в позовіОСОБА_1 , яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року залишено без змін.
Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції, повернувши одноособово апеляційні скарги ОСОБА_1 , порушив процесуальний порядок вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Підстави для скасування оскаржуваних ухвал суду апеляційної інстанції про повернення апеляційних скарг заявнику із вказаної підстави відсутні, оскільки відповідні доводи касаційної скарги не викладено, такі ухвали не перешкодили подальшому провадженню у справі, отже, відсутні підстави для висновку про порушення права позивача на доступ до суду
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про те, що оскаржені ухвали апеляційного суду постановлені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведенимкасаційні скарги необхідно залишити без задоволення, оскаржені ухвали апеляційного суду - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
Г. І. Усик 
В. В. Яремко