ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/18321/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 24 грудня 2021 року (суддя суду першої інстанції Турлакова Н.В.) в адміністративній справі №160/18321/21, прийняту в м. Дніпрі в порядку письмового провадження,   за позовом    ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-  
ВСТАНОВИВ:
          06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту а ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 , що викладені в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.09.2021 року за № 0400-010311-8/123828;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту а ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 з 23.06.2021 року виходячи з вислуги років 33 роки 08 місяців 20 дні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» № 117/ОС-21 від 22.06.2021 року, відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», позивача звільнено зі служби. Згідно вказаного наказу (зі змінами) вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 23 роки 08 місяців 20 днів, у пільговому - 33 роки 08 місяців 20 днів. Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та матеріали про призначення пенсії позивачу на підставі п. «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року. Проте листом від 17.09.2021 року за №0400-010311-8/123828 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю вислуги 25 календарних років. Таку відмову позивач вважає протиправною, з огляду на приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року, якими встановлено зарахування до вислуги років для призначення пенсій одного місяця служби за 40 днів, протягом якого особа проходила службу в органах кримінально виконавчої служби.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 , що оформлене листом № 0400-010311-8/123828 від 17.09.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 з 23.06.2021 року виходячи з вислуги років 33 роки 08 місяців 20 днів. Стягнуто на користь позивача суму судових витрат.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позову.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право на пенсію за вислугу років позивача визначається, виходячи з тривалості  вислуги років саме у календарному обчисленні а отже, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» календарної вислуги років. Також, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на позиції Верховного Суду в аналогічних справах, викладену в постановах ВС від 27.03.2018 року у справі №29/6301/17, від 10.07.2019 року у справі №1840/3347/18, від 22.08.2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30.09.2019 року у справі №360/1432/19, від 27.03.2020 року у справі №569/727/17, від 23.06.2020 року у справі №686/20189/16-а, від 27.06.2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20.01.2021 року у справі №620/509/19. 
          Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 наказом начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» № 117/ОС-21 від 22.06.2021 року «Про особовий склад», звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням, відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років на 22.06.2021 року в календарному обчисленні становить 23 роки 08 місяців 25 днів, у пільговому - 33 роки 08 місяців 20 днів.
Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання про призначення пенсії та матеріали про призначення позивачу пенсії за вислугу років.
Листом від 17.09.2021 року №0400-010311-8/123828 повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «а» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з посиланням на те, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.
Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має достатньо спеціального трудового стажу для умов призначення пенсії за вислугу років.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
      Згідно із ч. 3 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон №2262-XII.
Пунктом "б" ст. 1-2 Закону №2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до п. "а" ст. 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. "б"-"д", "ж" ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч. 2 ст. 17 цього Закону.
    Своєю чергою, ст. 17-1 Закону №2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, яка визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
Верховний Суд у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19  викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17,  від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон N2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
      Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.
          Як вже зазначалось, ОСОБА_1 наказом начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» № 117/ОС-21 від 22.06.2021 року «Про особовий склад», звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням, відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років на 22.06.2021 року в календарному обчисленні становить 23 роки 08 місяців 25 днів, у пільговому - 33 роки 08 місяців 20 днів.
          З урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що наявної у позивача вислуги років достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ.
    Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни або скасування рішення суду - відсутні.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року в адміністративній справі №160/18321/21 - залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 
                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак