ф
УХВАЛА

19 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 260/5217/21
адміністративне провадження № К/990/10947/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Закарпатського окружного адміністративного суду на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі №260/5217/21 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 пред`явила позов до Закарпатського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, у якому просила суд:
1) визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо неналежного фінансового забезпечення Закарпатського окружного адміністративного суду для виплати їй суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно у розмірі, встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VІІІ від 2 червня 2016 року, без застосування обмеження, визначеного статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; 
2) зобов`язати Державну судову адміністрацію України перерахувати Закарпатському окружному адміністративному суду кошти для виплати їй суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно в розмірі: 135821,74 грн, без застосування обмеження, визначеного статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; 
3) визнати протиправними дії Закарпатського окружного адміністративного суду щодо невиплати судді Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно в розмірі, встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VІІІ від 2 червня 2016 року, без застосування обмеження, визначеного статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
4) стягнути із Закарпатського окружного адміністративного суду на її користь суми недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно в розмірі: 135821,74 грн, із утриманням із цієї суми передбачених законом податків і зборів.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року, позов задоволено частково:
1) визнано протиправними дії Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
2) стягнуто за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь судді Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 суму недоплаченої за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року суддівської винагороди у розмірі: 135821,74 грн, з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, Закарпатський окружний адміністративний суд звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 4 травня 2022 року за допомогою системи «Електронний суд».
Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання дій Закарпатського окружного адміністративного суду протиправними і прийняти нове рішення у цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Як на підставу звернення до Верховного Суду скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах частини другої, третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» і статті 130 Конституції України.
Суд зауважує, що за змістом пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У цьому контексті слід зазначити, що у постанові від 3 березня 2021 року у справі №340/1916/20 Верховний Суд виклав правовий висновок щодо неправомірності обмеження виплати суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, розміром, який перевищує десять прожиткових мінімумів, на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-ІХ у редакції закону станом на дату виникнення спірних відносин).
У вказаній постанові Верховний Суд виснував, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).
Також Верховний Суд зазначив, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в частині другій статті 95 Конституції України та деталізовані у Бюджетного кодексу України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
З огляду на викладене, Суд констатує необґрунтованість посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя  статті 334 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року і постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі №260/5217/21.
Керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Закарпатського окружного адміністративного суду на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі №260/5217/21 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду