УХВАЛА

18 квітня 2022 року 
м. Київ
cправа №  910/2399/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Паламар П.І.
від 19.05.2021
та постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Тарасенко К.В., Іоннікової І.А., Разіної Т.І.
від 20.10.2021

за позовом Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017»
про       стягнення 3   773   395,54 грн,

ВСТАНОВИВ:
Міністерство оборони України 10.01.2022 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 (повний текст складено 07.12.2021) у справі №   910/2399/20.
Перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України судом встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України. Ухвалою від 31.01.2022 касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у ній недоліків.  Запропоновано Міністерству оборони України усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі у такий спосіб:
- надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України;
- надати суду оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 113   201,86 грн із зарахуванням сплаченої суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
На виконання зазначеної ухвали Міністерство оборони України надало платіжне доручення № 509/6/1 від 17.01.2022 та уточнену касаційну скаргу. Касаційна скарга позивача подана на підставі пункту 3 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначив, що суди неправильно застосували  статтю 551 Цивільного кодексу України  та  статтю 233 Господарського кодексу України, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України судом апеляційної інстанції  щодо можливості зменшення позовних вимог, якщо такі вже було зменшено судом першої інстанції. Не врахували інтереси та майновий стан позивача, не дослідили, чи є цей випадок винятковим, внаслідок чого дійшли помилкового висновку щодо зменшення розміру пені, який суперечить принципу розумності, справедливості, добросовісності та призводить до зловживання з боку боржника. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
За змістом положень  статті 55 Конституції України  права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України  серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 5 частини першої  статті 293 Господарського процесуального кодексу України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного у касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої  статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Позов було подано про стягнення з відповідача 1991124,39 грн пені та 1782271,15 грн штрафу, передбачених п. 24 контракту. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі №  910/2399/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» на користь Міністерства оборони України 1100000  грн штрафних санкцій, 56600,93 грн витрат по оплаті судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано відсутністю даних про заподіяння позивачу внаслідок прострочення зобов`язання збитків, співмірності  належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і сумою прострочення, інтересів сторін, а також виходячи з того, що неустойка як вид забезпечення виконання зобов`язання не повинна перетворюватися на непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог статті 233 Господарського кодексу України вважав можливим зменшити розмір належних з відповідача на користь позивача штрафних санкцій загалом до 1100000 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі №  910/2399/20 змінено. Викладено резолютивну частину в такій редакції: «Позов Міністерства оборони України задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» 550000 грн штрафних санкцій та 56600,93 грн судового збору. У позові в іншій частині відмовити».
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими. Водночас, погодився з доводами відповідача, що заявлені штрафні санкції є надмірно великими порівняно із збитками позивача, а тому враховуючи ступінь виконання контракту та добросовісну поведінку  відповідача при виконанні контракту погодився з доводами відповідача про наявність обставин з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій. Враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції на підставі частини третьої  статті 551 Цивільного кодексу України   та частини першої  статті 233 Господарського кодексу України  зменшив розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій до 550000,00  грн, змінивши рішення місцевого господарського суду. 
Звертаючись із касаційною скаргою, Міністерство оборони України посилається на порушення судами попередніх інстанцій, зокрема,  статті 233 Господарського кодексу України,  статті 551 Цивільного кодексу України  та просить зазначені рішення та постанову скасувати  та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було встановлено обставин, що могли б бути підставою для зменшення розміру неустойки та визнання таких обставин винятковими, що призвело до незаконного, на думку скаржника, зменшення заявленого до стягнення розміру пені.
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову від 19.05.2021, змінив рішення місцевого господарського суду, зазначивши, що останній формально підійшов до обґрунтування підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не зазначивши на підставі яких саме доказів  він дійшов висновків які містяться у рішенні. Апеляційний господарський суд встановив, що на підтвердження витрат на реалізацію контракту відповідачем  до суду першої інстанції було надано копію картки обліку фактичних витрат за державним контрактом, відповідно до якої станом на грудень 2019 року відповідачем витрачено на реалізацію контракту понад 120 млн. грн при авансування витрат лише на 55,7 млн. грн. У ході державного фінансового аудиту у відповідача, проведеного фахівцями Північного офісу Державної аудиторської служби України, встановлено брак  обігових коштів у відповідача, зокрема, за період травень-червень 2019 року, що підтверджено відповідною довідкою, яка була додана до відзиву на позовну заяву. За період з 01.01.2019 по 01.06.2019 залишок коштів на поточному рахунку відповідача зменшився з 55.8 млн грн до 82 тис.грн. Також відповідачем до суду першої інстанції були надані докази, що підтверджують скрутне фінансове становище, відповідача та наявність заборгованості перед співробітниками із заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, із суборенди нежитлових приміщень, за послуги охорони, а також з контрагентами щодо придбання матеріалів необхідних для реалізації спірного контракту. Також відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням здійснити передоплату на рівні 80% від орієнтовної вартості контракту, як це передбачено пунктом 6 контракту, однак відповідних дій позивачем не вчинено, що призвело до скрутного матеріального становища та порушення відповідачем строків виконання контракту. Встановивши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції скористався правом, наданим  статтею 233 Господарського кодексу України,  статтею 551 Цивільного кодексу України, та зменшив розмір заявленого до стягнення розміру штрафних санкцій.
Висновок апеляційного господарського суду в частині    застосування до спірних правовідносин  статті 233 Господарського кодексу України,  статті 551 Цивільного кодексу України, викладений в оскаржуваній постанові, відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 06.11.2018 у справі №    913/89/18, від 08.10.2019 у справі № 923/142/19, від 13.01.2020 у справі №  902/855/18, від 14.01.2020 у справі №    911/873/19, від 10.02.2020 у справі №  910/1175/19 тощо щодо передбаченого  статтею 233 Господарського кодексу України,  статтею 551 Цивільного кодексу України  права суду на зменшення пені, яке може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №  910/2399/20, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої  статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Посилання скаржника на наведені у касаційній скарзі постанови Вищого господарського суду України є помилковим, зважаючи на те, що вони не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні вимог частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо права суду апеляційної інстанції зменшити розмір штрафних санкцій, у разі якщо його вже було зменшено судом першої інстанції, то межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції та повноваження суду апеляційної інстанції врегульовані статтями 269, 275 Господарського процесуального кодексу України. Порушення судом апеляційної інстанції зазначених норм матеріального права не визначено скаржником як підставу для касаційного оскарження.
Керуючись пунктом 5 частини першої статті  293, статтею  234 Господарського процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №  910/2399/20.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження  разом з доданими до скарги матеріалами направити Міністерству оборони України, а копію касаційної скарги залишити у суді касаційної інстанції. 
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  О. Баранець 

Судді                                                                                                     О. Кібенко

                                                                                                    В. Студенець