КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний номер справи № 757/74831/17-ц       Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Номер провадження: 22-ц/824/764/2021                             Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі - Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Київського національного університету технології та дизайну на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Київського національного університету технологій та дизайну про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Печерський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Київського національного університету технологій та дизайну (далі - відповідач) про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що в трудових відносинах із Київським національним університетом технологій та дизайну згідно записів у трудовій книжці він перебував у період з 01 жовтня 2015 року по 02 листопада 2017 року, однак, у фактичних трудових відносинах перебував з 27 серпня 2015 року, що заперечується керівництвом вказаного навчального закладу.
Зазначив, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 року № 547-р «Про реорганізацію державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» (далі - ДВНЗ МАУ) та відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 19 червня 2015 року № 661 року «Про реорганізацію державного вищого навчального «Міжгалузева академія управління» зазначений державний навчальний заклад було реорганізовано шляхом його приєднання до Київського національного університету технологій та дизайну з утворенням на його базі структурного підрозділу Університету. До моменту реорганізації шляхом приєднання, він працював доцентом у державному вищому навчальному закладі «Міжгалузева академія управління», до          30 червня 2015 року проводив заняття, приймав екзамени та заліки в приміщенні  державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління». З 01 липня 2015 року до 26 серпня 2015 року перебував у відпустці, після закінчення якої був  попереджений керівництвом державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» про те, що він з 27 серпня 2015 року виходить на роботу до Київського національного університету технологій та дизайну. Також, 06 серпня          2015 року він разом із іншими викладачами юридичного факультету мав співбесіду із керівництвом Київського національного університету технологій та дизайну і в цей же день написав заяву про переведення на посаду доцента кафедри господарського права юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну. На цій співбесіді було підтверджено те, що він повинен стати до роботи в Київському національному університеті технологій та дизайну 27 серпня 2015 року . Прибувши        27 серпня 2015 року на нараду юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну, він отримав навчальне навантаження на перший семестр, почав готувати конспекти лекцій, виконувати іншу роботу, зокрема був присутній на посвяті студентів 1 курсу юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну, яка відбулась 31 серпня 2015 року, а з 02 вересня 2015 року почав проводити лекційні та практичні заняття із студентами вже Київського національного університету технологій та дизайну.
Факт його перебування у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну в період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня       2105 року заперечується керівництвом Київського національного університету технологій та дизайну, оскільки в його трудовій книжці зроблено запис, що до                 30 вересня 2015 року він працював в державному вищому навчальному закладі «Міжгалузева академія управління», а лише з 01 жовтня 2105 року на підставі наказу ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_4 від 28 вересня 2015 року № 328 о.с. його переведено за його згодою на посаду доцента кафедри господарського права юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну, що не відповідає дійсності.
При звільненні за власним бажанням 02 листопада 2017 року він отримав довідку про підтвердження педагогічного стажу № 21-ВК, в якій зазначена аналогічна інформація. В зазначеній довідці, начальник відділу кадрів ОСОБА_5 посилається, зокрема на накази Київського національного університету технологій та дизайну від       01 липня 2015 року № 122, від 06 серпня 2015 року № 150 та від 28 серпня 2015 року      № 328 о.с., які пов`язані з його переводом на посаду доцента кафедри господарського права юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну і які можуть допомогти встановити дату початку його трудових відносин із Київським національним університетом технологій та дизайну з 27 серпня 2015 року. Вказані обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Даний факт також підтверджується розкладом занять для студентів юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну на перший семестр 2015-2016 навчального року та записами в журналі обліку роботи викладача ОСОБА_1 на 2015-2016 навчальний рік.
Вказував, що із отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 2006 від       04 грудня 2017 року вбачається, що заробітна плата до 26 серпня 2015 року, тобто до закінчення відпустки, нараховувалась йому державним вищим навчальним закладом «Міжгалузева академія управління», а Київським національним університетом технологій та дизайну лише з 01 жовтня 2015 року, що вказує на те, що за період з         27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року йому заробітна плата Київським національним університетом технологій та дизайну не нараховувалась та не виплачувалась, хоча він виконував в цей час обов`язки доцента кафедри господарського права юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну. Не були виплачені Київським національним університетом технологій та дизайну, як це передбачено статтею 47 КЗпП, всі суми в день його звільнення -                 02 листопада 2017 року за власним бажанням відповідно до наказу ректора Київського національного університету технологій та дизайну від 26 жовтня 2017 року № 360 о.с.
Під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 неодноразово уточнював позовні вимоги та відповідачем була визнана одна із вимог позивача, а саме вимога про стягнення коштів на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу за 2016-2017 роки, яка з вирахуванням видатків та відрахувань до пенсійного фонду була сплачена ОСОБА_1 28 березня 2019 року шляхом перерахування відповідачем на картковий рахунок позивача суми у розмірі 9 587,24 грн.
З урахування остаточно уточнених вимог від 11 жовтня 2019 року, позивач просив суд встановити факт його перебування у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну в період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня      2015 року; стягнути з Київського національного університету технологій та дизайну на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 27 серпня 2015 року по        30 вересня 2015 року у розмірі 6 864,32 грн., яка з урахуванням індексу інфляції становить розмір 10 021,91 грн.; стягнути з Київського національного університету технологій та дизайну на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 листопада 2017 року по 04 листопада 2019 року за 503 дні розрахункового періоду в сумі 358 724,51 грн. (а.с. 181-185 том 1).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до Київського національного університету технологій та дизайну про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну в період з     27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року.
Стягнуто з Київського національного університету технологій та дизайну (01011,    м. Київ, вул. Немировича-Данченко, 2, код ЄДРПОУ 02070890) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі, з урахуванням індексу інфляції в сумі 10 021,91 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 358 724,51 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, відповідач просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначив, що Печерський районний суд міста Києва при розгляді даної справи неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну в період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня      2015 року, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ОСОБА_1 не оспорював дії відповідача, а доводи позивача про те, що він був присутній на нараді, яка відбулась 27 серпня 2015 року, на посвяті студентів 1 курсу юридичного факультету, яка відбулась 31 серпня 2015 року та отримання навчального навантаження на перший семестр не свідчить про наявність саме трудових відносин між сторонами у справі з 27 серпня 2015 року по 30 вересня          2015 року. Крім того, суд першої інстанції не повинен був брати до уваги пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які різняться між собою, надані позивачем копії журналу викладача, які заповнені самим позивачем, оскільки вони не підтверджують факту перебування сторін у трудових відносинах з 27 серпня 2015 року.
Не враховані судом першої інстанції надані відповідачем докази про те, що ОСОБА_1 було відомо ще 15 березня 2016 року щодо його переведення до Київського національного університету технологій та дизайну саме з      01 жовтня 2015 року, а відтак, звернувшись до суду про вирішення трудового спору лише 13 грудня 2017 року, останній порушив строки передбачені статтею 233 КЗпП України. Оскільки відсутнє клопотання про визнання поважними причини пропуску строку і наявна заява зі сторони відповідача про застосування строків позовної давності в силу частини 4 статті 267 ЦК України позовні вимоги в частині встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року підлягають залишенню без задоволення.
Посилаючись на положення частини 1, 3 статті 24 КЗпП України, відповідач вважає, що належним та допустимим доказом наявності трудових правовідносин між сторонами у справі, що виникли з 01 жовтня 2015 року, є наказ від 28 вересня 2015 року № 328 о.с., запис у трудовій книжці позивача, копію якої надав сам позивач, та повідомлення державної податкової інспекції про те, що в період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року заробітна плата позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.
У відзиві на апеляційну скарги, позивач просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини, що мають значення для справи, висновки суду ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та відповідають обставинам справи. Судом першої інстанції не допущено порушення норм процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції критично та правомірно поставився до доказів відповідача, які лише фіксують факт порушення ним чинного трудового законодавства, зокрема частини 3 статті 24 КЗпП України і не містять достовірної інформації. 
Звернув увагу суду на те, що заяву про переведення до Київського національного університету технологій та дизайну він писав 06 серпня 2015 року, в якій просив перевести його на посаду доцента кафедри господарського права з 27 серпня 2015 року, а не з 01 жовтня 2015 року, як це зробив відповідач. Таким чином, видаючи наказ від        28 вересня 2015 року № 328 о.с., відповідач порушив вимоги наказу Міністерства освіти і науки України від 19 червня 2015 року № 661 про працевлаштування викладачів МАУ до 01 вересня 2015 року. 
Відповідно до наказу № 328 о.с. відповідачем був зроблений запис у його трудовій книжці про початок роботи позивача в Київському національному університеті технологій та дизайну з 01 жовтня 2015 року, що не відповідає дійсності, оскільки свої професійні обов`язки він виконував з 27 серпня 2015 року.
Заявлена ним позовна вимога про встановлення факту перебування у трудових відносинах із відповідачем з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року носить допоміжний характер і необхідна як доказ для вирішення питання про стягнення заборгованості по заробітній платі. 
Згідно частини 2 статті 233 КЗпП України та офіційного тлумачення цієї норми Конституційним судом (рішення № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Таким чином, він мав право подати позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі у будь-який час, спливу терміну позовної давності не було, а тому посилання відповідача на положення частини 1 статті 261 ЦК України та частини 4 статті 267 ЦК України позивач вважає недоречним.
На адресу Київського апеляційного суду, 26 січня 2021 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання в якому останній повідомив суд про те, що позивач у справі ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , із долученням копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 06 січня 2021 року, копії заповіту від    04 липня 2016 року, копію довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Борисової Т.А. від 20 січня 2021 року № 27/02-14/1/2021 про заведення спадкової справи № 1/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та про спадкоємців, які прийняли спадщину за заповітом та за законом - це дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 (а.с. 39-47, 61, 98, 106 том 2).
Частиною 1 статті 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Ухвалою від 28 вересня 2021 року, судом апеляційною інстанцією залучено до участі у справі правонаступників позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 122-123 том 2).
У судовому засіданні, представник відповідача ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги.
Представники позивача ОСОБА_3 - адвокати Дадіверіна Людмила Іванівна, Кондратов Микола Іванович  заперечували проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції  залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 08 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДВНЗ «Міжгалузева академія управління», займав посаду в.о. доцента кафедри цивільно-правових дисциплін, з 01 січня 2015 року переведений на посаду в.о. доцента кафедри публічного і приватного права юридичного факультету (а.с. 6- 8 том 1).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 року                      № 547-р прийнято пропозицію Міністерства освіти і науки щодо реорганізації Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» шляхом приєднання до Київського національного університету технологій та дизайну з утворенням на його базі структурного підрозділу університету.
Наказом Міністерства освіти і науки України від 19 червня 2015 № 661 припинено юридичну особу - ДВНЗ «Міжгалузева академія управління» шляхом реорганізації (приєднання) його до Київського національного університету технологій та дизайну. 
На виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 19 червня 2015 № 661 «Про реорганізацію державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» наказом Київського національного університету технологій та дизайну від 01 липня 2015 року № 122 створено комісію з реорганізації, а саме, приєднання Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», як структурного підрозділу університету, введено до структури університету структурний підрозділ - юридичний факультет. 
Пунктом 3, підпунктами 4.5., 4.10. зазначеного наказу, передбачено забезпечення виконання плану згідно з додатком 2, забезпечення організацію заходів, пов`язаних з подальшим працевлаштуванням працівників ДВНЗ «Міжгалузева академія управління», надано пропозицію начальнику відділу кадрів ОСОБА_5 щодо забезпечення працевлаштування співробітників та оформлення їх особових справ (а.с.83 том 1).
У додатку № 2 визначені перелік заходів та терміни їх виконання, відповідальні особи щодо забезпечення виконання наказу Міністерства освіти і науки України від      19 червня 2015 № 661 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління». 
Пунктом 11 заходів передбачено забезпечення працевлаштування співробітників та оформлення особових справ до 01 вересня 2015 року (а.с. 85 том 1).
Наказом № 150 від 06 серпня 2015 року «Про внесення змін до наказу № 134 від   08 липня 2015 року» на виконання наказу Міністерства освіти і науки України від           19 червня 2015 року № 661 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» та наказу Київського національного університету технологій та дизайну від 01 липня 2015 року № 122 введено до штатного розпису юридичного факультету університету 20 штатних одиниць (а.с. 86 том 1).
Відповідно до наказу Київського національного університету технологій та дизайну № 328 о.с. від 28 вересня 2015 року, про що міститься запис у трудовій книжці, особовій картці працівника, ОСОБА_1 з 01 жовтня 2015 року переведено на посаду доцента кафедри господарського права за строковим трудовим договором, до обрання за конкурсом по 30 червня 2016 року, з продовженням терміну дії строкового трудового договору по 31 грудня 2016 року, з переведенням на посаду доцента цієї ж кафедри за контрактом як обраного за конкурсом по 30 червня 2021 року. З 02 листопада 2017 року - наказом Київського національного університету технологій та дизайну         № 360 о.с. від 26 жовтня 2017 року, позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням, за статтею 38 КЗпП України (а.с. 6-8, 57-59 том 1). 
Факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну в період з 27 серпня     2015 року по 30 вересня 2015 року заперечується керівництвом Київського національного університету технологій та дизайну, про що свідчить видана ОСОБА_1 довідка Київського національного університету технологій та дизайну № 21-К від 02 листопада 2017 року, з якої вбачається, що до переведення до  Київського національного університету технологій та дизайну, ОСОБА_1 працював в Міжгалузевій академії управління з 08 січня 2013 року по     31 грудня 2014 року на посаді в.о. доцента кафедри цивільно-правових дисциплін, з       01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року на посаді в.о. доцента кафедри публічного і приватного права юридичного факультету (а.с. 11 том 1).
Із наданих учасниками справи та досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що до 30 червня 2015 року позивач проводив заняття, приймав екзамени та заліки в приміщенні Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», що розташований у будівлі АДРЕСА_2 , у студентів цього навчального закладу, оскільки саме з останнім він перебував у трудових відносинах.
З 01 липня 2015 року до 26 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 перебував у відпустці, після закінчення якої, 27 серпня 2015 року його було попереджено керівництвом навчального закладу про те, що він повинен стати до роботи вже до Київського національного університету технологій та дизайну в зв`язку з його реорганізацією.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених ОСОБА_1 доходів та утриманих податків, які знайшли відображення у довідці, виданій Чернігівською об`єднаною податковою інспекцією ДФС України № 2006 від 04 грудня 2017 року, заробітна плата позивачу нараховувалася Державним вищим навчальним закладом «Міжгалузева академія управління» лише до 26 серпня 2015 року, тобто до закінчення відпустки (а.с. 9-10 том 1). 
З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 мав співбесіду із керівництвом Київського національного університету технологій та дизайну, а також в цей же день написав заяву про переведення його на посаду доцента кафедри господарського права юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну, Де також підтверджено, що позивач повинен стати до роботи 27 серпня 2015 року, прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , тобто, до корпусу № 4 Київського національного університету технологій та дизайну.
Також, 27 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 був на нараді юридичного факультету, отримав навчальне навантаження на перший семестр, почав готувати конспекти лекцій, виконував іншу роботу, зокрема був присутній на посвяті студентів 1 курсу юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну, яка відбулася 31 серпня 2015 року.
Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_8 , яка була студентом позивача у спірний період, зазначила, що дійсно 01 вересня 2015 року викладачем ОСОБА_1 було проведено зайняття з студентами з господарського процесу, яке відбувалось в 4 корпусі Київського національного університету технологій та дизайну, інформація про що була розміщена в розкладі факультету з зазначенням прізвища викладача.
Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він очолював кафедру де працював позивач та вони були присутні на нараді, яка відбувалась 27 серпня 2015 року, на якій позивач ОСОБА_1 отримав навчальне навантаження на перший семестр та з 02 вересня 2015 року проводив лекційні та практичні зайняття з студентам юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну (а.с. 200-206 том 1).
Факт проведення викладачем ОСОБА_1 зі студентами Київського національного університету технологій та дизайну з вересня 2015 року лекційних та практичних занять підтверджується розкладом занять для студентів юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну на перший семестр 2015-2016 навчального року, записами в журналі обліку роботи викладача ОСОБА_1 на 2015-2016 навчальний рік (а.с.13-18 том 1).
Під час судового розгляду справи, відповідачем була визнана одна із вимог позивача, а саме вимога про стягнення коштів на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу за 2016-2017 роки, яка з вирахуванням видатків та відрахувань до пенсійного фонду була сплачена позивачеві 28 березня 2019 року шляхом перерахування відповідачем на картковий рахунок позивача суми у розмірі 9 587,24 грн. (а.с. 110 том 1).
Задовольняючи уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського національного університету технологій та дизайну про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що на підставі належно оцінених доказів, які не спростовані відповідачем, під час судового розгляду, знайшов підтвердження факт перебування позивача у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року. Оскільки при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку тому, встановивши факт трудових відносин позивача з відповідачем, суд першої інстанції, виходячи з приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України, дійшов висновку про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня        2015 року, з урахуванням індексу інфляції, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
При задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 10 021,91 грн., суд першої інстанції виходив із того, що за період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року позивачу не нарахована та не сплачена заробітна плата у розмірі 6 864,32 грн.
Згідно вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягає, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) разом із сумою індексації.
Врахувавши, що останнім місяцем, за який не сплачено позивачу заробітну плату, є вересень 2015 року, тому обчислення приросту індексу споживчих цін судом першої інстанції здійснено з жовтня 2015 року.
За період з жовтня по грудень 2015 року індекс інфляції склав 1.014, у 2016 році - 1.124, у 2017 році - 1.137, у - 2018 році - 1.098, за 8 місяців 2019 року - 1.027. Помноживши зазначені індекси інфляції, загальний індекс інфляції за цей період станом на 01 вересня 2019 року, що становить - 1.460, на розмір заборгованості по заробітній платі 6 864,32 грн., виходить 10021,91 грн., що є сумою компенсації заробітної плати з урахуванням індексу інфляції.
В основу висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 358 724,51 грн. судом першої інстанції покладені обчислення, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача - вересень та жовтень 2017 року, враховуючи, що розмір нарахованої заробітної плати, згідно довідки про доходи та розрахункового листка, які наявні в матеріалах справи, у вересні 2017 року становив 10 218,60 грн., у жовтні - 19 734,56 грн., а тому, загальна сума за два останні місяці складає 29 953,16 грн., кількість робочих днів у вересні 2017 року становила - 21 день, у жовтні - 21 день, що загалом складає - 42 дні, то відповідно, середньоденна заробітна плата протягом вересня і жовтня 2017 року становила 713,17 грн. (29 953,16 грн. : 42 дні).
Кількість робочих днів за період з 03 листопада 2017 року по день винесення рішення становить 503 дні: листопад 2017 року - 20 днів, грудень 2017 року - 20 днів, січень 2018 року - 21 день, лютий 2018 року - 20 днів, березень 2018 року - 21 день, у квітні - 20 днів, у травні - 21 день, у червні - 21 день, у липні - 22 дні, у серпні - 22 дні, у вересні - 20 днів, у жовтні - 22 дні, у листопаді - 22 дні, у грудні 2018 року - 19 днів, у січні 2019 року - 22 дні, у лютому - 20 днів, у березні - 20 днів, у квітні - 20 днів, у травні - 21 день, у червні - 19 днів, у липні - 23 дні, у серпні - 22 дні, у вересні - 21 день, у жовтні - 22 дні, у листопаді 2 робочі дні, що відповідає заяві про уточнення розміру позовних вимог, прийнятої судом.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбаченийу статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий контракт - особлива форма трудового договору.
Частина 3 статті 36 КЗпП України встановлює принцип правонаступництва в трудових правовідносинах у разі реорганізації  юридичної особи.
У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується, тобто в перелічених випадках звільнення працівників із цих підстав не повинне здійснюватися - частина 4 статті 36 КЗпП України.
Звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в такому випадку можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частина 1 статті 40 КЗпП України).
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи свідчать про те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 року № 547-р прийнято пропозицію Міністерства освіти і науки щодо реорганізації ДВНЗ «Міжгалузева академія управління» шляхом приєднання до Київського національного університету технологій та дизайну з утворенням на його базі структурного підрозділу університету.
Наказом Міністерства освіти і науки України від 19 червня 2015 № 661 припинено юридичну особу - ДВНЗ «Міжгалузева академія управління» шляхом реорганізації (приєднання) його до Київського національного університету технологій та дизайну. 
На виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 19 червня 2015 № 661 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» наказом Київського національного університету технологій та дизайну від 01 липня 2015 року № 122 створено комісію з реорганізації, а саме, приєднання Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», як структурного підрозділу університету, введено до структури університету структурний підрозділ - юридичний факультет. Пунктом 3, підпунктами 4.5., 4.10. зазначеного наказу передбачено забезпечення виконання плану згідно з додатком 2, забезпечення організацію заходів, пов`язаних з подальшим працевлаштуванням працівників ДВНЗ «Міжгалузева академія управління», надано пропозицію начальнику відділу кадрів ОСОБА_5 забезпечення працевлаштування співробітників та оформлення їх особових справ (а.с.83 том 1).
Приєднання є одним із видів реорганізації юридичної особи, унаслідок якої юридична особа, що приєднується, припиняється. Водночас майно, права та обов`язки переходять до правонаступника - особи, до якої вона приєднується (частина 1 стаття 104 ЦК України).
Суд першої інстанції, виходячи з обставин реорганізації Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» шляхом приєднання його до Київського національного університету технологій та дизайну, у результаті якого припиняється діяльність однієї юридичної особи та відбувається передача всіх прав і обов`язків, у тому числі в трудових відносинах, до іншої юридичної особи, у даному випадку - Київського національного університету технологій та дизайну, дійшов обґрунтованого висновку про те, що реорганізації Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», з яким працівником ОСОБА_1 укладено трудовий договір (контракт), не припиняє дію цього договору.
За таких обставин, дія укладеного з ОСОБА_1 трудового договору продовжується й після реорганізації Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» шляхом приєднання його до Київського національного університету технологій та дизайну і є обов`язковою для Київського національного університету технологій та дизайну.
Судом першої інстанції встановлено, що до 30 червня 2015 року позивач проводив заняття, приймав екзамени та заліки в приміщенні Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», що розташований у будівлі АДРЕСА_2 , у студентів цього навчального закладу, оскільки саме з останнім він перебував у трудових відносинах.
З 01 липня 2015 року до 26 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 перебував у відпустці. 
Заробітна плата нараховувалася позивачеві Державним вищим навчальним закладом «Міжгалузева академія управління» до 26 серпня 2015 року, тобто до закінчення відпустки, що підтверджується довідкою, виданою Чернігівською об`єднаною податковою інспекцією ДФС України № 2006 від 04 грудня 2017 року, про суми виплачених ОСОБА_1 доходів та утриманих податків.
Печерським районним судом міста Києва також встановлено та визнавалось сторонами, що внаслідок реорганізації Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» шляхом приєднання до Київського національного університету технологій та дизайну, позивач ОСОБА_1 був зарахований до штату Київського національного університету технологій та дизайну, тобто з ним з 27 серпня 2015 року було продовжено дія трудового договору на підставі частини 4 статті 36 КЗпП України. 
Наведені обставини підтверджуються наказом Київського національного університету технологій та дизайну від 01 липня 2015 року № 122 «Про забезпечення виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 19 червня 2015 року № 661 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу  «Міжгалузева академія управління», наказом № 150 від 06 серпня 2015 року «Про внесення змін до наказу         № 134 від 08 липня 2015 року» про введення до штатного розпису юридичного факультету університету 20 штатних одиниць (а.с. 83, 86 том 1).
Наведені докази  кореспондуються з показами ОСОБА_7 , допитаного в якості свідка, який засвідчив, що він очолював кафедру де працював позивач те, що вони були присутні на нараді, яка відбувалась 27 серпня 2015 року, де позивач ОСОБА_1 отримав навчальне навантаження на перший семестр та з 02 вересня     2015 року проводив лекційні та практичні заняття з студентам юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну, а також свідка ОСОБА_8 , яка була студентом позивача у спірний період, яка зазначила, що дійсно у неї на курсі,  01 вересня 2015 року викладачем ОСОБА_1 було проведено заняття з господарського процесу, яке відбувалось в 4 корпусі Київського національного університету технологій та дизайну, інформація про що була розміщена в розкладі факультету з зазначенням прізвища викладача (а.с. 200-206 том 1).
 Факт проведення викладачем ОСОБА_1 зі студентами Київського національного університету технологій та дизайну з вересня 2015 року лекційних та практичних занять також підтверджується розкладом занять для студентів юридичного факультету Київського національного університету технологій та дизайну на перший семестр 2015-2016 навчального року, а також записами в журналі обліку роботи викладача ОСОБА_1 на 2015-2016 навчальний рік (а.с.13-18 том 1).
Оцінюючи вказані докази в їх сукупності,  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у спірних правовідносинах мав місце факт продовження трудових відносин ОСОБА_1 із Київським національним університетом технологій та дизайну, та з відома роботодавця, ОСОБА_1 фактично був допущений до роботи і виконання трудових обов`язків  в Київському національному університеті технологій та дизайну з 27 серпня 2015 року, де він працював у період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року.
З урахуванням наведених норм закону та нормативно-правових актів, встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлення факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Київським національним університетом технологій та дизайну на протязі вказаного періоду з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року та покладення на  відповідача зобов`язання щодо здійснення обов`язкових платежів за час роботи ОСОБА_1 у вигляді заборгованості по заробітній платі за період з 27 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року у розмірі            6 864,32 грн., з урахуванням індексу інфляції, що разом становить 10 021,91 грн.
Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі в цій частині вимог, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Посилання відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду за вирішенням трудового спору відхиляються колегією суддів апеляційного суду з тих підстав, що у випадку  порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина 2 статті 233 КЗпП України).
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі     358 724,51 грн., виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до частини першої та другої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Виходячи з того, що при звільненні ОСОБА_1 , останньому не було виплачено всіх сум, що належать йому від Київськиого національного університету технологій та дизайну у день звільнення, він має право на отримання середнього заробітку, що є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника та відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі                    № 810/451/17 (провадження    № 11-1210апп19).
Розмір середнього заробітку обчислений судом першої інстанції вірно, за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 358 724,51 грн., із встановленим розміром заборгованість по заробітній платі, з урахуванням індексу інфляції в сумі 10 021,91 грн., визнання відповідачем вимог позивача в частині виплати коштів на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу за 2016-2017 роки, яка з вирахуванням видатків та відрахувань до пенсійного фонду, у розмірі 9 587,24 грн. вже виплачена позивачу, дій позивача та відповідача, колегія суддів апеляційного суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 20 000,00 грн.
Тому, у відповідній частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення за статтею 117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 20 000,00 грн. 
В цій частині, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача - Київського національного університету технологій та дизайну задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Київського національного університету технологій та дизайну на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 358 724,51 грн. до        20 000,00 грн. В іншій частині, рішення Печерського районного суду міста Києва від      02 грудня 2019 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Київського національного університету технології та дизайну задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року в частині стягнення з Київського національного університету технологій та дизайну на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити.
Зменшити стягнення з Київського національного університету технологій та дизайну на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_1 , розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку з 358 724,51 грн. до 20 000,00 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий:                                                                                              О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                                          І.М. Білич

                                                                                                                               Т.А. Слюсар