Дата документу 14.06.2022 Справа № 317/2973/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/1198/22                         Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко М.О.
Є.У.№  317/2973/17                                          Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                        Подліянової Г.С.,
секретар:         Рикун А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича, стягувач – ОСОБА_1 , боржник – ОСОБА_2 , заінтересовані особи – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року,
В С Т А Н О В И В:
Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , що знаходиться на території Лукашівської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області на території садівничого товариства «Колос», ділянка № НОМЕР_1 , а саме: споруду, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, яка знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер: 2322184600:06:002:0084, площею 0,0540 га.
В обґрунтування подання зазначав, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 59661891, до складу якого входять:
-виконавче провадження №61132685 з примусового виконання виконавчого листа №317/35/16-ц, виданого 10.11.2016 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 4217583,78 грн.;
-виконавче провадження №59659416 з примусового виконання виконавчого листа №317/2973/17, виданого 24.07.2019 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору у розмірі 448,70 грн.;
-виконавче провадження №59654359 з примусового виконання виконавчого листа №317/2973/17, виданого 24.07.2019 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 89693,43 грн;
-виконавче провадження №63469034 з примусового виконання виконавчого листа №317/3680/19, виданого 08.10.2020 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору у розмірі 384,20грн. 
Під час виконання зазначених судових рішень встановлено, що боржнику належить майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Боржник ОСОБА_2 ухиляється від реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, рішення суду не виконує та не вживає заходів щодо його виконання, що стало підставою звернення до суду приватного виконавця із вказаним поданням.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року подання задоволено.
Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , що знаходиться на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, на території садівничого товариства «Колос», ділянка № НОМЕР_1 , а саме: споруду, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, яка знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер: 2322184600:06:002:0084, площею 0,0540 га.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду,  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просять ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. Зазначають, що суд першої інстанції не врахував, що виконавцем може бути звернуто стягнення на таке майно за наявності у їх сукупності таких умов:
-на момент звернення державного/приватного виконавця до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, таке майно має мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;
-на момент звернення державного/приватного виконавця до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, таке майно повинно належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника має виникнути право власності на таке нерухоме майно;
-належність боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомості має бути документально підтверджена;
-право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.
Апелянти вважають, що сам по собі факт розміщення об`єкту незавершеного будівництва на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні боржника, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на такий об`єкт, зважаючи на вищенаведені та положення чинного законодавства.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників учасників виконавчого провадження, заперечення приватного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 59661891, до складу якого входять:
-виконавче провадження №61132685 з примусового виконання виконавчого листа №317/35/16-ц, виданого 10.11.2016 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 4217583,78 грн.;
-виконавче провадження №59659416 з примусового виконання виконавчого листа №317/2973/17, виданого 24.07.2019 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору у розмірі 448,70 грн.;
-виконавче провадження №59654359 з примусового виконання виконавчого листа №317/2973/17, виданого 24.07.2019 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 89693,43 грн;
-виконавче провадження №63469034 з примусового виконання виконавчого листа №317/3680/19, виданого 08.10.2020 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору у розмірі 384,20грн. 
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27.05.2021 у справі 317/35/16-ц, звернуто стягнення на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2322184600:06:002:0084, яка зареєстрована за ОСОБА_3 , з метою виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року у справі № 317/35/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у сумі 4217583,78 грн. та судові витрати у розмірі 6699,85 грн.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.07.2021 вказана ухвала суду була залишено без змін.
Окрім того,у вказаному судовому рішенні судом було враховано, що зазначена земельна ділянка незаконно була виведена з власності боржника та переходила до інших осіб з порушенням закону.
При цьому набули чинності судові рішення, якими фактично повернене право власності боржникові, позаяк визнані недійсними правочини щодо спірного об`єкту та скасовано державну реєстрацію за іншими особами, на підставі судового рішення визнано незаконним перехід права до ОСОБА_4 та здійснення нею відчуження земельної ділянки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2017.
В ході проведення опису та арешту земельної ділянки, кадастровий номер: 2322184600:06:002:0084, було встановлено, що на її території знаходиться будівля, право власності на яку не зареєстровано.
Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Постановляючи ухвалу про задоволення подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновок м суду першої інстанції з огляду на те, що він кореспондується із висновком Великої Палати Верховного Суду, яки викладений у постанові від 22.06.2021 справа №200/606/18, за змістом якого, принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів ОСОБА_5 (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація – будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Викладене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги, тому судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що будинок, на який суд звернув стягнення, є самочинним, і що судовим рішенням порушено право власності ОСОБА_4 на його Ѕ частку є неспроможними. Можливість звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано, передбачена ч.10 ст.440 ЦПК України. ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права на Ѕ частку нерухомого майна у спосіб, передбачений законом.
Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для її скасування не встановлено.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року у цій справі   залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 червня 2022 року. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова