Справа № 308/3845/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.,
       з участю секретаря Кекерчень М.І.,                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року (у складі судді Малюка В.М.) за позовом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (надалі – Управління поліції) звернулося до суду з цим позовом у березні 2021 р. 
Просило на підставі ст.ст. 22, 1166, 1188 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 суму в розмірі 194810.40 грн. за завданий матеріальний збиток внаслідок пошкодження службового автомобіля марки «Skoda Octavia», д. н. з. НОМЕР_1 .
На обґрунтування позовних вимог указало, що 09.04.2018 р. ОСОБА_1 керуючи службовим автомобілем позивача марки «Skoda-Oktavia», д. н. з. НОМЕР_1 , на початку с. Гать Берегівського району Закарпатської області, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя за напрямком руху, після чого виїхав на зустрічну смугу та втратив контроль над автомобілем, зіткнувся з деревом, що росло за межами правого узбіччя (в напрямку м. Берегове), внаслідок чого автомобіль відкинуло у меліоративний канал з водою.
Унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди службовий автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
По даному факту відомості внесено до ЄРДР за № 42018071060000027 від 09.04.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
У кримінальному провадженні отримано висновок експерта № 11/339 від 20.06.2018 р., яким встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику – Управлінню поліції, автомобіля марки «Skoda Oktavia», д. н. з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2008 р. випуску, (без урахування вартості додаткового спеціального обладнання), складає 194 810, 40 грн., а вартість ремонтно-відновлюваних робіт указаного автомобіля (без урахування вартості додаткового спеціального обладнання) становить 258 603,80 грн.
Позивачем було подано цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 258 603,80 грн.
Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.12.2019 р. у справі № 297/357/19 ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Цивільний позов Управління поліції задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління поліції матеріальну шкоду в розмірі 194 810, 40 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.10.2020 р. вирок Берегівського районного суду від 20.12.2019 р. відносно ОСОБА_1 скасовано. На підставі ст. 46 КК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілою ОСОБА_2 .
Кримінальне провадження № 42018071060000027 від 09.04.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов Управління поліції залишено без розгляду.
Позивач зазначає, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
У зв`язку з цим Управління поліції і звернулося до суду з позовом за захистом свого порушеного права.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2021 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Закарпатській області суму завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження службового автомобіля у розмірі 194 810 грн.
ОСОБА_1 просить скасувати це рішення, позов залишити без розгляду, а провадження у цій справі закрити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, отже позивач мав право скористатися страховим відшкодуванням;
-фактична балансова вартість автомобіля є значно нижчою, ніж грошовий розмір заявленого позивачем до стягнення матеріального збитку;
-товарознавчу експертизу виконано відомчим експертом Закарпатського НДЕКЦ МВС, який за структурною належністю стосовно позивача є зацікавленою особою.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
У судове засідання відповідач не з`явився, хоча був повідомлений шляхом надіслання SMS повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку SMS (а.с.116), від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в розгляді іншої справи, однак жодних належних і допустимих доказів цього надано не було. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. На попереднє судове засідання відповідач також не з`явився і також просив відкласти розгляд справи (а.с.11). Відтак, розгляд справи здійснюється за відсутності сторони відповідача, правова позиція є зрозумілою і викладеною у апеляційній скарзі.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін, із таких мотивів.
Суд виходив із того, що дії відповідача пов`язані із заподіянням позивачу шкоди знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку із наслідками, що настали, відтак позовні вимоги є підставним.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому суд першої інстанції встановив, що 09.04.2018 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода, в ході якої ОСОБА_1 , керуючи службовим автомобілем позивача марки «Skoda Oktavia», д. н. з. НОМЕР_1 , на початку с. Гать Берегівського району Закарпатської області не впорався із керуванням, виїхав на праве узбіччя за напрямком руху, після чого виїхав на зустрічну смугу та втратив контроль над автомобілем, зіткнувся з деревом, що росло за межами правого узбіччя (в напрямку м. Берегове), внаслідок чого автомобіль відкинуло у меліоративний канал з водою.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди службовий автомобіль зазнав механічних пошкоджень. По даному факту відомості внесено до ЄРДР за № 42018071060000027 від 09.04.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.12.2019 р. у справі № 297/357/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
У рамках розгляду кримінальної справи Управлінням поліції було подано цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 258 603, 80 грн., який задоволено частково, зокрема стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління поліції матеріальну шкоду в розмірі 194 810, 40 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.10.2020 р. вирок Берегівського районного суду від 20.12.2019 р. відносно ОСОБА_1 скасовано. На підставі ст. 46 КК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілою ОСОБА_2 . Кримінальне провадження № 42018071060000027 від 09.04.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ГУНП в Закарпатській області залишено без розгляду.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, вказаними доказами належним чином доведено, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої із вини відповідача було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб.
Згідно з ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом статті 1166 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають з правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає з неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає у випадку, коли заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкоду заподіяно незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин.
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.
Згідно з статтею 1192 ЦК України особа, яка завдала шкоди майну, зобов`язана відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Із огляду на це, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає із факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Відтак, матеріальна шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Судовим рішенням у кримінальному провадженні було встановлено доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, яке полягає у порушенні ним вимог п. п. 10.1, 12.4 та 12.1 Правил дорожнього руху, що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, яким надана належна правова оцінка.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р. убачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Із огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Із висновку експерта № 11/339 від 20.06.2018 р. видно, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику - ГУНП в Закарпатській області, автомобіля марки «Skoda Oktavia», д. н. з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2008 р. випуску, (без врахування вартості додаткового спеціального обладнання), складає 194 810, 40 грн. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу становить 194 810,40 грн., тоді як вартість відновлювального ремонту становить 258 603,80 грн.
Відповідач надав суду довідку № 5 83/106/521 від 22.06.2021 р., згідно з якою балансова вартість автомобіля становить 126 563 грн.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються наступним. 
Так, довід апеляційної скарги про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а тому позивач мав право скористатися страховим відшкодуванням, не заслуговує на увагу, оскільки керований відповідачем транспортний засіб був застрахованим полісом відповідальності виключно перед третіми особами, а з огляду на те, що застрахованим транспортним засобом керував ОСОБА_1 і шкода спричинена позивачу саме з вини відповідача, то в цьому випадку шкода за пошкоджений автомобіль підлягає стягненню саме з ОСОБА_1 .
Довід апеляційної скарги про те, що фактична балансова вартість автомобіля є значно нижчою, ніж грошовий розмір заявленого позивачем до стягнення матеріального збитку, спростовується таким.
У листі Мінфіну України від 22.12.2006 р. № 31-34000-10-10/27831 надано визначення терміну «балансова вартість основних засобів» та зазначено, що у Балансі (форма № 1 та форма № 1-м) наводяться окремо первісна (переоцінена) вартість, сума зносу основних засобів (у дужках) та їх залишкова вартість. До підсумку Балансу включається залишкова вартість, яка визначається як різниця між первісною (переоціненою) вартістю основних засобів і сумою їх зносу на дату балансу. При цьому така залишкова вартість є балансовою. Тобто балансова (залишкова) вартість – це первісна вартість об`єкта за вирахуванням його зносу.
Вартість матеріального збитку, скоєного внаслідок ДТП, визначається як величина втрати товарної вартості КТЗ після скоєння ДТП у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням його фізичного зносу та витрат.
Тобто, балансова вартість автомобіля і вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, це два різні категорійні поняття, відповідно і вартість, в даному випадку автомобіля, буде різною.
Довід апеляційної скарги про те, що товарознавчу експертизу виконано відомчим експертом Закарпатського НДЕКЦ МВС, який за структурною належністю є зацікавленою особою в інтересах позивача, не заслуговує на увагу, оскільки на противагу висновку експерта № 11/399 від 20.06.2018 р. відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, наприклад висновок експерта, проведений іншою експертною установою.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 22.08.2022 р.

Судді: