Номер провадження: 22-ц/813/6471/22 
Справа № 523/10166/21
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2022                                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Головне управління Національної поліції в Одеській області,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року у складі судді Кремер І.О., 
в с т а н о в и в:
У червні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю державного органу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.06.2020 з внесенням відомостей до ЄРДР на номерами кримінального провадження №42020162040000042 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ПрАТ «Одессільмаш» за ознаками ч. 1 та ч. 2 ст. 382 КК України, пов`язаного з невиконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2002 року і Рішення ЄСПЛ у справах «Роженко та інші проти України», «Бурмич та інші проти України», слідчим Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. чинилися перешкоди у порушенні цивільного права позивача. Нездійснення слідчим процесуальних дій та не прийняття процесуальних рішень у визначені кримінальним процесуальним законодавством строки з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування спонукало на численні оскарження бездіяльності слідчих до суду. Зокрема, з відмовою слідчого Бахчиванжи В.В. в прийняття позовної заяви у кримінальному провадженні, а також у визнанні цивільним позивачем з наданням пам`ятки про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси на бездіяльність слідчого Колесникова В.І., обов`язано здійснити процесуальні дії спрямовані на належне досудове розслідування кримінального провадження. 24.12.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , слідчого Колеснікова В.І. зобов`язано здійснити процесуальні дії, спрямовані на належне досудове розслідування кримінального провадження. 28.12.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси визнано незаконною постанову про закриття кримінального провадження та її скасування. Окрім того, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 зобов`язано слідчого вчинити відповідну процесуальну дію. Оскільки, вказана ухвала від 26.02.2021 не була виконана, ОСОБА_1 знову оскаржив дії слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В., за результатами розгляду якої слідчим суддею Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року зобов`язано слідчого виконати вимоги ухвали слідчого судді від 26.02.2021 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 42020162040000041. Позивач також зазначив, що наслідком системної бездіяльності службової особи державного органу, яка потребувала значного часу та зусилля в пошуках захисту порушеного права, що супроводжувалося протягом одного року з моменту відкриття кримінальних проваджень, призводили до перевтоми, нервовому напруження, втраті спокійного ритму життя та негативно впливало на життєві стосунки з оточуючими. Не виконання судових рішень посадовою особою орган досудового розслідування викликало у позивача обурення та гнів у зв`язку з перешкодою в захисті від вчиненого кримінального правопорушення, пригнічувало душевний стан, призводило до депресії, наслідки якої позначилися на поганому самопочутті та втраті сну позивача. Завдані страждання є моральною шкодою, яку позивач оцінює в розмірі 6000,00 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду суперечить положенням ст. ст. 56, 64 Конституції України, які є нормами дії і мають вищу юридичну силу. Суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 та від 11.05.2021 не були виконані посадовою особою державного органу. Тому, на думку позивача, судом першої інстанції не дотримано основоположного принципу судочинства, передбаченого п. 9 ч. 3 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України. Апелянт також зазначив, що з огляду на тривале невиконання судових рішень посадовою особою державного органу, за яке настає юридична відповідальність, їх неврахування на момент розгляду судом даної справи є недотримання положень ч. 2 та 4 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в обмеження права щодо юридичної відповідальності. Скаржник також вказав на те, що зважаючи на обраний спосіб захисту порушеного цивільного права, пов`язаного з бездіяльністю посадової особи державного органу влади і невиконання нею судових рішень, оскаржуваним рішенням позбавлено у праві позивача на відшкодування завданої шкоди всупереч ст. 23 та ст. 1174 ЦК України. Апелянт вказав, що оскільки право на справедливий розгляд справи передбачає і виконання судового рішення, яке не може залишатися невиконаним на шкоду однієї зі сторін учасників судового процесу, суд першої інстанції не забезпечив ефективності права доступності правосуддя. Скаржник послався на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, а також на рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Півень проти України» від 29.06.2004 та «Жовнер проти України» від 29.06.2004. На думку апелянта, надані до позовної заяви судові рішення щодо бездіяльності посадової особи державного органу не потребувало доведення та являлося підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди (постанова ВС від 21.02.2020 року у справі №554/7349/17). Зміст оскаржуваного рішення, на думку позивача, не відповідає положенням ч. 4 ст. 265 ЦПК України, так як в мотивувальній частині рішення не зазначено мотиву відхилення долучених до справи доказів (ухвали суду від 16.07.2021, заяви 04.11.2021, Витягу з ЄРДР №42021160000000653, повідомлення Одеської обласної прокуратури про розпочате досудове розслідування від 30.12.2021). В рішенні суду не зазначено чи було порушено право за захистом якого подано позов до суду, а також не вказано норм матеріального права, на які посилався у позовній заяві та у відповіді на відзив позивач. 
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Одеській області посилається на безпідставність вимог ОСОБА_1 та законність рішення суду першої інстанції. 
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що у слідчому відділенні поліції №2 ОРУП № 1 ГУНП Одеській області проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020162040000041 від 04.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, та за №42020162040000042 від 12.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Відомості до ЄРДР у вказаних кримінальних проваджень були внесені на підставі заяви позивача ОСОБА_1 
31.12.2020 кримінальні провадження № 42020162040000041 від 04.06.2020 та № 42020162040000042 від 12.06.2020 прокурором були об`єднані в одне кримінальне провадження з присвоєнням єдиного реєстраційного номеру № 42020162040000041. 
Досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні здійснює слідчий Бахчиванжи В.В.
23.10.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №42020162040000041 від 04.06.2020 за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, долучити до провадження цивільний позов ОСОБА_1 , надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, а також повідомити про процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову.
Також, 23.10.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020162040000042 від 12.06.2020 за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, долучити до провадження цивільний позов ОСОБА_1 , надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, а також повідомити про процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову.
28.12.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси скаргу потерпілого ОСОБА_1 було задоволено та скасовано постанову слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. від 24.11.2020 про закриття кримінального провадження № 42020162040000041 від 04.06.2020 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
26.02.2021 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк було задоволено. Зобов`язано слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. вчинити процесуальну дію з проведенням допиту ОСОБА_1 як потерпілого в рамках кримінального провадження №42020162040000041 від 04.06.2020.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. виконати вимоги ухвали суду від 26.02.2021 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №42020162040000041.
Як вбачається з наданих суду першої інстанції пояснень сторін, позивачем підтверджено, що ухвали від 23.10.2020 по кримінальним провадженням №42020162040000041 та №42020162040000042, а також від 28.12.2020 були виконані.
На виконання ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 позивач надав до Хаджибеївського відділення поліції Суворовського ВП в м. Одесі ухвалу слідчого судді від 26.02.2021, яка зареєстрована у відділі 24.03.2021.
Згідно з листом від 29.03.2021 за вих. № 60.7/Б-178 т.в.о. начальника СВ відділення поліції Клинч Я. позивача повідомлено про те, що він може бути допитаний в якості потерпілого попередньо домовившись про дату, час проведення процесуальної дії зі слідчим, який здійснює досудове розслідування. Також позивачу було роз`яснено, що за додатковою інформацією він може звернутися до слідчого СВ ВП № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. кожного робочого дня з 09.00 по 18.15. У вказаному листі також були зазначені особисті контактні дані слідчого (а.с. 83 зв.).
Водночас ОСОБА_1 стверджує, що даний лист не отримував.
Щодо ухвали слідчого судді від 11.05.2021, представник відповідача вказував, що вказана ухвала до слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. не надходила та слідчий не міг знати про вказану ухвалу в день її постановлення, оскільки він не був в судовому засіданні під час розгляду скарги ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 факт відсутності слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. не спростував водночас будь-яких доказів, які б доводили, що слідчий Бахчиванжи В.В. отримував ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 не надав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (пункт 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.
При цьому сам факт винесення ухвали слідчим суддею, якою за результатами розгляду скарги позивача слідчого СВ ВП №2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. зобов`язано провести допит позивача як потерпілого у кримінальному провадженні, не тягне наслідок цивільно – правового характеру і не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральної шкоди. 
Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
З огляду на зазначене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про ненадання судом оцінки ухвалі слідчого судді від 16.07.2021, якою слідчого зобов`язано виконати певні процесуальні дії, підставою для скасування рішення суду бути не можуть, оскільки як видно з позовної заяви, поданої позивачем 03.06.2021, зазначена ухвала не була обґрунтуванням та підставою пред`явлених вимог до відповідача. 
Надання цієї ухвали суду під час розгляду справи без визначення таких дій як підстави позову не надає підстав для надання оцінки дій відповідача, оскільки виходить за межі позовних вимог, які, як видно зі справи, протягом її розгляду у встановленому порядку не змінювалися та не доповнювалися. 
Більш того, у справі N 523/3478/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, ухвала слідчого судді від 16.07.2021 є підставою вимог та предметом оцінки.
Так само додані в процесі розгляду справи судом першої інстанції позивачем ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 якою зобов`язано посадових осіб Одеської обласної прокуратури, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, що містяться в заяві ОСОБА_1 від 04.11.2021, а також повідомлення про те, що прокуратурою розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №42021160000000653 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не впливають на вірність висновків по суті справи, оскільки підставою вимог у цій справі не були.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.
Судом вирішено справу в межах позовних вимог, відтак висновок суду по суті справи в межах вимог є вірним, доводи апеляційної скарги його не спростовують.
Разом із тим, слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що відмова у прийнятті доказів мала бути мотивована судом під час викладення мотивувальної частини рішення, тому в цій частині рішення підлягає зміні шляхом доповнення мотивів відмови у задоволенні позову. 
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: 

            Судді: