ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року 

м. Київ

cправа №  918/685/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Студенця В. І.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду Рівненської області
у складі судді Заголдної Я. В.
від 06.09.2021
та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Розізнаної І. В., Грязнова В. В., Бучинської Г. Б.
від 26.10.2021
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" поданої в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" 
до ОСОБА_1 
про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, у розмірі 1 798 385,82 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог і вимог заяви про забезпечення позову

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" звернулося до господарського суду з позовом до колишнього генерального директора ОСОБА_1 , у якому позивач, посилаючись на ст. 92 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст. ст. 20, 30, 54, 162 ГПК України, просить суд стягнути з відповідача збитки, заподіяні ним юридичній особі Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство «Акватон», у розмірі           1 798 385 грн 82 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані заподіянням відповідачем під час виконання повноважень генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство «Акватон» збитків такій юридичній особі його діями, що полягали в незаконному звільненні із займаної посади свого заступника - ОСОБА_2 , внаслідок чого за результатами судового розгляду у справі № 569/17386/18 стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_2 середню зарплату за час вимушеного прогулу з 04.08.2018 по 23.10.2019 у розмірі    1 632  792,20 грн та судовий збір у розмірі 2  114,40 грн., а також Товариством понесено витрати у розмірі 163  279,22 грн. - винагорода виконавця та 200,00 грн - поштові витрати виконавця.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" подало до господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову у розмірі  1 798  385,82 грн.

В обґрунтування поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" стверджує, що належне ОСОБА_1 на праві власності майно є предметом розгляду справи №569/7279/18 про поділ майна подружжя у Рівненському районному суді та на вказане майно накладено заборону відчуження.

На переконання позивача, у разі задоволення позову у цій справі або укладення між сторонами мирової угоди, належне ОСОБА_1 на праві власності майно вибуде з його володіння, та перейде у власність ОСОБА_2 . 

Крім того, за доводами заявника, відповідач зі своєї сторони вже вчиняє дії щодо відчуження належного йому на праві власності майна, а саме - намагається продати будинок, належний йому на праві власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - шляхом особистого звернення до різного роду агенцій нерухомості з метою реалізації належного майна, що підтверджується роздруківками із веб-сайтів продажу та оренди нерухомості. Вказане, на думку заявника, свідчить про здійснення відповідачем активних дій щодо уникнення відповідальності шляхом приховування та переоформлення належних йому активів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" вважає, що ОСОБА_1 вчиняє всі можливі дії для відчуження своїх активів і подальшого виведення коштів зі своїх рахунків з метою уникнення виконання судових рішень. Факт активного продажу одного зі своїх активів, а також інші активні дії, що свідчать про підготовку відповідача до уникнення від відповідальності свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує реальний ризик невиконання рішення суду, що ставить, як зазначає позивач, його у нерівне становище з відповідачем, у зв`язку з цим права позивача потребують додаткового захисту, чим і зумовлено подання заяви про забезпечення позову.

Крім того, заявник зазначає, що внаслідок відчуження відповідачем майна виникне необхідність у ініціювання нового судового процесу, оскільки потрібно буде повертати майно з чужого незаконного володіння.

Короткий зміст ухвали місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову у розмірі 1 798 385 грн. 82 коп.

Судові рішення мотивовані тим, що вчинення з боку відповідача спрямованих на відчуження свого майна дій може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду Рівненської області у справі №918/685/20, так як на момент виконання рішення (за умови задоволення позову) у ОСОБА_1 взагалі може бути відсутнє будь-яке майно або грошові кошти, за рахунок яких має відбутися стягнення у розмірі 1 798  385,82 грн.

За висновком суду, застосування заходу забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу. Вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку, забезпечить розумний баланс інтересів сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 у справі №918/685/21, в якій просить скасувати ухвалу та постанову, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В уточненій касаційній скарзі, поданій на виконання ухвали Верховного Суду, скаржник зазначає, що суд забезпечив позов за відсутності обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, оскільки фактична реалізація відповідачем свого нерухомого майна неможлива за наявності ухвали суду про забезпечення позову в іншій судовій справі, якою була накладена заборона відчуження нерухомого майна; та внесених в Єдиний реєстр заборон відчуження нерухомого майна відомостей про обтяження вищезгаданого майна відповідача.

На думку скаржника, суди попередніх інстанцій порушили ст. 73 СК України,              ст. 321 ЦК України, ст. ст. 79, 80, 87,136,137,139,140, 236 ГПК України, без урахування висновків ВС, що викладенні в постанові від 25.09.2020 у справі №910/1762/20 щодо застосування ч. 2 ст. 136 ГПК України, п. З, 4 ч. 1 ст. 139 ГПК України, в постанові від 16.11.2020 у справі №910/7596/20 щодо застосування   ч. 4 ст. 137 ГПК України, в постановах від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 16.10.2019 у справі №911/1530/19, від 25.09.2020 у справі №925/77/20, від 16.11.2020 у справі №910/7596/20, від 19.10.2021 у справі №903/533/21 щодо застосування п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України.

Також скаржник вказує, що вжитті заходи забезпечення позовної заяви позивача стосуються майна, що не є предметом даного спору, не є співмірними з ціною позову, не містять чітко визначеного індивідуальними характеристиками майна, щодо якого вживаються заходи забезпечення, порушують розумний баланс інтересів сторін та суттєво порушують майнові права відповідача, а також особи, що не є учасником даної справи, зокрема, ОСОБА_2 . Формулювання резолютивної частини ухвали суду зумовимо накладення приватним виконавцем арешту на 6 об`єктів нерухомого майна відповідача, сукупна вартість якого становить орієнтовно 100 000 000 гривень, а також накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми                    1 798 385 гривень. Крім того, оскаржуваною ухвалою суду був накладений арешт на спеціальний банківський рахунок відповідача, на який останній отримує пенсію. 

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Позиція Верховного Суду.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.

Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши наявні матеріали оскарження щодо дотримання господарськими судами норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Верховний Суд констатує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

З огляду на те, що у цій справі позивач звернувся до суду з майновою вимогою про стягнення з відповідача збитків у розмірі 1 798 385 грн 82 коп., судове рішення у разі задоволення якої вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що належне ОСОБА_1 на праві власності майно є предметом розгляду справи №569/7279/18 про поділ майна подружжя та у разі задоволення позову у цій справі або укладення між сторонами мирової угоди може вибути з його володіння. Крім того, відповідач намагається продати будинок шляхом особистого звернення до різного роду агенцій нерухомості з метою реалізації належного майна, що підтверджується роздруківками із веб-сайтів продажу та оренди нерухомості. На думку позивача, невжиття заявлених заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, оскільки внаслідок відчуження відповідачем майна виникне необхідність у ініціювання нового судового процесу, оскільки потрібно буде повертати майно з чужого незаконного володіння.

Господарські суди попередніх інстанцій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановили, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно, зокрема, житловий будинок загальною площею 832.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, на веб-сайтах в мережі Інтернет після пред`явлення позову розміщені оголошення про продаж вказаного житлового будинку, який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Як правильно зазначено судами, вказані обставини свідчать про вчинення підготовчих дій із відчуження майна, яке належить відповідачу та потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення в майбутньому за умови позитивного вирішення спору.

Також судами встановлено, що існують судові провадження, що стосуються майна та грошових коштів, що належать ОСОБА_1 , зокрема справа №569/7279/18 про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що не вжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить виконання судового рішення в разі задоволення позову, зокрема з урахуванням того, що очікувано виникають побоювання, що повно захистити інтереси позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо. 

Відсутність на момент виконання рішення у справі №918/685/21 (у випадку задоволення позову) у відповідача майна та грошових коштів, які були у нього станом на дату пред`явлення даного позову, може призвести до порушення прав та законних інтересів позивача та утруднити виконання рішення.

Крім того, судами було враховано, що вжиті заходи забезпечення позову не спричинять збитків відповідачу, не порушать прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу, оскільки накладення арешту стосується майна та грошових коштів, які належать відповідачу в межах суми позову у розмірі 1 798  385,82 грн., є тимчасовими та забезпечать розумний баланс інтересів сторін, що спростовує доводи скаржника про порушення судами прав ОСОБА_2 .  

Доводи скаржника про відсутність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, зводяться до переоцінки вже встановлених судами обставин. При цьому сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.

Крім того Суд звертає увагу, що оскарженими судовими рішеннями накладено арешт на належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову у розмірі                               1 798  385, 82 грн. А тому твердження скаржника про те, що судом накладено арешт на спеціальний банківський рахунок не відповідає дійсності. Суд звертає увагу, що арешт реалізовується з урахуванням приписів Закону України «Про виконавче провадження» та є стадією виконання ухвали про арешт майна та рахунків. Законом України "Про виконавче провадження" встановлено заборони щодо накладення арешту на відповідні рахунки і виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

З огляду на актуальну правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21, Суд відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду про те, що арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору  (постанови від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 16.10.2019 у справі №911/1530/19, від 25.09.2020 у справі №925/77/20, від 16.11.2020 у справі №910/7596/20, від 19.10.2021 у справі №903/533/21).

Верховним Судом у справі №908/2382/21 відступаючи від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, зазначено, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.  Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Аналіз висновків, зроблених у судових рішеннях у справі, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №910/1762/20 та від 16.11.2020 у справі №910/7596/20, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу, місцевий господарський суд надав оцінку обґрунтованості доводів позивача, встановив безпосередній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову, правильно застосував положення статті 136 ГПК України та обґрунтовано обрав захід до забезпечення позову, який відповідає пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України.

Верховний Суд вважає, що вжиті згідно судом першої інстанції у даній справі заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, у тому числі щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірного утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Скаржником не доведено порушення судами норм права, зокрема ст. ст. 136, 137 ГПК України.

За таких обставин, підстав для скасування ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції з наведених у касаційній скарзі доводів не вбачається.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги відповідача та залишає без змін оскаржувані ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 у справі №918/685/21 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Баранець 

Судді                                                                                                    І. Кондратова

                                                                                                    В. Студенець