Постанова
Іменем  України
11 травня 2022 року
м. Київ
справа № 347/717/20
провадження № 61-9009св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на  постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в  складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Бойчука І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52134951, від 05 травня 2020 року; скасувати реєстрацію права власності за   ОСОБА_2 на магазин по АДРЕСА_1 ; та витребувати в   ОСОБА_3 на його користь зазначене нерухоме майно.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що05 листопада 2007 року між ним та ПАТ «ПроКредитБанк» укладено рамкову угоду № 0028, відповідно до умов якої йому надано кредит для задоволення особистих потреб. Виконання зобов`язань за  цим договором було забезпечено, зокрема, договором іпотеки від 05  листопада 2007  року, за умовами якого він передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно - магазин по АДРЕСА_1 .
24 березня 2020 року він отримав листа від ОСОБА_2 , з якого дізнався, що на підставі договору передачі прав за договором іпотеки від 12 березня 2020  року до останнього перейшло право вимоги за вищевказаним договором іпотеки. 
Пізніше йому стало відомо, що 05 травня 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т. В. на підставі договору іпотеки та договору передачі прав за ним прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого здійснив реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на належне йому нежитлове приміщення, яке було предметом іпотеки, а останній 27 травня 2020 року відчужив це приміщення на  користь ОСОБА_3 .
Зазначав, що рішення державного реєстратора є незаконним, оскільки договір іпотеки не містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, що є обов`язковою передумовою вчинення такої реєстраційної дії, і до того ж на момент прийняття цього рішення спірне нежитлове приміщення знаходилось під арештом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідач ОСОБА_2 набув право власності на предмет іпотеки на підставі договорів, які позивач не оскаржував, про наявність невиконаного боргового зобов`язання позивач знав, проте жодних дій щодо його виконання не вчиняв.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 березня 2021 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2020  року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та  їх  обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52134951, від 05 травня 2020 року приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В.
Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності за ОСОБА_2   на нерухоме майно - магазин по АДРЕСА_1 .
Витребувано в ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вищевказане нерухоме майно загальною площею 294, 3 кв.м.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки проведена з порушенням положень законодавства, оскільки державний реєстратор не врахував, що договір іпотеки не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, що є обов`язковою передумовою вчинення такої реєстраційної дії, а тому така підлягає скасуванню, а спірне нерухоме майно витребуванню в останнього власника ОСОБА_3 .
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 березня 2021 року й залишити в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2020  року.
Підставами касаційного оскарження судових рішень зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що набуття ним права власності на іпотечне майно, як і подальше його відчуження на  користь ОСОБА_3 , здійснено в законний спосіб, а тому безпідставно скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
17 серпня 2021 року справа № 347/717/20 надійшла до Верховного Суду.
Позивач ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у  якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2022року справу призначено до  судового розгляду.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що 05 листопада 2007 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та   ОСОБА_1 укладено рамкову угоду № 0028, відповідно до умов якої кредитор відкриває позичальнику кредитну лінію терміном на 120 місяців у  розмірі, що не перевищує 100 000 доларів США. 
05 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредитБанк» укладено договір про надання траншу № 26.547/0028-1 (в межах рамкової угоди № 0028), а  також 08 листопада 2007 року за № 26.547/0028-2, та 11 січня 2008 року за  №  26.655/0028 договори про надання траншів, відповідно до умов яких ОСОБА_1 отримав у загальному розмірі 20 400 доларів США.
З метою забезпечення кредитних зобов`язань позивача 05 листопада 2007 року між ЗАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки приміщення магазину, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно - магазин, що  знаходиться у будинку АДРЕСА_1 .
22 серпня 2016 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № КЕ/ПБ-2016, відповідно до умов якого банк  відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги до   ОСОБА_1 
11 березня 2020 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір передачі прав за договором іпотеки, згідно з яким ПАТ «ПроКредитБанк» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» всі права за договором іпотеки приміщення магазину від 05 листопада 2007 року, укладеним між ним та  ОСОБА_1 . 
Того ж дня ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору передачі прав за договором іпотеки від 11 березня 2020 року передало ці права ТОВ «ФК «Прайм Альянс», яке, в свою чергу, 12 березня 2020 року передало їх ОСОБА_2 відповідно до укладеного між ними договору передачі прав за іпотечним договором. 
17 березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з  письмовим повідомленням, у якому запропонував позивачу в місячний термін погасити заборгованість за кредитними договорами та зазначив, що в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, він використає своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, або діятиме у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку». Факт отримання цього повідомлення визнаний позивачем.
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2020 року накладено заборону на вчинення будь-яких дій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В. щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
04 травня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т. В. здійснено реєстрацію права власності за  ОСОБА_2 на нерухоме майно - магазин загальною площею 294, 3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава для державної реєстрації права власності: договір іпотеки приміщення магазину від 05 листопада 2007 року, договір передачі прав за цим договором іпотеки від 12 березня 2020 року. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та  їх  обтяжень, індексний номер 52134951, від 05 травня 2020 року.
26 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу магазину, на підставі якого 27 травня 2020 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М. М. здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірний магазин.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і  користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
Частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на  предмет іпотеки.
Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на  час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на  предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в  рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для  реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що  є  предметом іпотеки.
Відповідно до пункту 5.3. договору іпотеки в разі набуття іпотекодержателем права на здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може здійснити звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання, а  саме шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на  підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому діючим на  момент звернення законодавством.
Умовами договору іпотеки не передбачено права іпотекодержателя здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання.
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок державної реєстрації прав, який, зокрема, включає прийняття та перевірку документів, які подано для державної реєстрації, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації.
У частині четвертій цієї статті зазначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав може бути відмовлено в разі, якщо подані документи не  відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
За викладених обставин, оскільки договір іпотеки не  містить застереження про  задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на  предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що  в  приватного нотаріуса не було підстав для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 , у зв`язку з чим зробив правильний висновок про наявність підстав для її скасування та витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України спірного нерухомого майна в останнього власника ОСОБА_3 й доводи касаційної скарги цього не спростовують.
Разом з тим, вирішуючи спір у частині вимог до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В., апеляційний суд не звернув уваги на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №  523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до  неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й  обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 квітня 2020 року в справі №  520/13067/17 зробила висновок про те, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не  може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на  нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з  порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за  якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та  щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на  нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у  такому спорі. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17.
Зміст і характер відносин між учасниками справи в цій справі, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що  спір виник між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Отже, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т. В. є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до нього, необхідно було відмовити.
За таких підстав суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в  задоволенні позову в цій частині, однак помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову апеляційного суду в   частині позовних вимог до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В. скасувати, рішення суду першої інстанції в частині вказаних вимог змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в  частині позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного нотаріуса  Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності скасувати, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2020 року в частині вказаних позовних вимог змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов