КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 367/770/19                                                                                 Головуючий 1 інстанція - Мерзлий Л.В.
Провадження № 22-ц/824/4081/2022                                                         Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.

ПОСТАНОВА
Іменем України
25 травня   2022  року                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                       Сушко Л.П., Олійника В.І.
            за участю секретаря:              Рудик О.Л.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1   на рішення Ірпінського  міського суду Київської області  від 05 жовтня  2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя,-
 
                                                ВСТАНОВИЛА:
        Позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14 травня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції у Луганській області було укладено шлюб, актовий запис № 174. Від шлюбу мають малолітню доньку -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час їхнього з чоловіком спільного сімейного проживання склалися обставини, що призвели до неможливості подальшого спільного проживання. Між ними почали виникати неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння щодо подальшого сімейного життя. Спільного господарства сторони не ведуть з 2018 року і саме з цього часу проживають окремо. 19.04.2018 року позивач подала до Ірпінського міського суду Київської області заяву про розірвання шлюбу з  ОСОБА_1 та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. 01 жовтня 2018 року суд вирішив шлюб між сторонами розірвати та стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
        Вказує про те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти ОСОБА_1 придбав автомобіль марки Honda Accord, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ №  НОМЕР_2 ). Зважаючи на те, що між сторонами почалися неприязні стосунки та для того, щоб уникнути в подальшому поділу сумісно нажитого майна,  ОСОБА_1 відчужив автомобіль своєму батьку - ОСОБА_3 . Відповідно до Договору купівлі-продажу № 8046/2017/389848 від 28 березня 2017 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі МВС 8046 РСЦ МВС в м. Київ ціна за автомобіль за домовленістю між  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була визначена в розмірі 16000 грн.
        Звертає увагу, що станом на березень 2017 року вартість автомобіля марки Honda Accord, 2008 року випуску по Київській області становила не менше 340 000 грн. Тобто,  ОСОБА_1 фактично уклав договір купівлі-продажу автомобіля за ціною, що в двадцять разів менша за ринкову. ОСОБА_1 це зробив свідомо.
        Позивач вважає, що її частка в спільному майні подружжя може бути збільшена за рішенням суду зважаючи на те, що ОСОБА_1 ухилявся від участі в утриманні дитини, намагався позбавити можливості Позивача стягнути з нього аліменти. Це підтверджується тим, що за попередньою згодою  ОСОБА_3  подав до суду позов про стягнення з  ОСОБА_1 на його користь аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку.
        Просла визнати недійсним Договір купівлі-продажу 8046/2017/389848 транспортного засобу марки HondaAccord(2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама JHMCU  НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ) укладений 28 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в Територіальному сервісному центрі МВС 8046 РСЦ МВС в м. Київ. Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 . Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 кошти в розмірі 230000 грн., залишивши вказаний автомобіль у користуванні та власності  ОСОБА_1 .
      Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя задоволено частково.
      В порядку поділу спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки Honda Accord(2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама JHMCU НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 ) стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , кошти в розмірі 130420,00 грн.
      В іншій частині позовних вимог відмовлено.
     Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також постановленим у зв`язку із нерповним з`ясуванням судом доказів, що мають значення для справи. Судом не взято до уваги, що частина коштів від продажу спірного автомобіля пішла на задоволення потреб сім`ї, а отже резолютивна частина рішення підлягає зміні, шляхом зменшення розміру вартості грошових коштів, які підлягають стягненню із нього на користь позивача, у зв`язку із поділом спільного автомобіля колишнього подружжя. 
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
  У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
          Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 14.05.2011 року зареєстрували шлюб.
          ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_4 .
          Згідно Договору купівлі-продажу № 8046/2017/389848 від 28 березня 2017 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі МВС8046РСЦ МВС в м.Київ,  ОСОБА_1 продав автомобіль марки HondaAccord(2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама JHMCU  НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ) ОСОБА_3   за ціною 16000 грн.
          01.04.2017 року ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковим Д.Ю. доручив ОСОБА_1 продати належний йому автомобіль марки HondaAccord(2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама JHMCU  НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ).
         Рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/3025/18 від 01.10.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
         За висновками судової автотоварознавчої експертизи, що містяться в матеріалах справи, середня ринкова вартість автомобіля марки Honda Accord2.4і Type-S. 2008 року випуску станом на13.12.2019 рік становить 260840,00 грн.
         Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
        Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
         Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
         Частиною 1 ст. 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
          Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
          Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
          Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
          Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
          Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
          Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.     
          Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
         Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
        Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
        Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку  що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 половину вартості автомобіля, що становить 130420,00 грн., оскільки автомобіль марки HondaAccord2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , був набутий у власність подружжя та був відчужений ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 під час перебування сторін у шлюбі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
  Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
   Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
   Рішення  Ірпінського  міського суду Київської області  від 05 жовтня  2021 року  -  залишити без змін.
   Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2022  року. 

             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  Л.П. Сушко
                                                                                 В.І. Олійник