Номер провадження: 33/813/475/22
Номер справи місцевого суду: 523/9560/21 
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О. 
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/9560/21
Номер провадження: 33/813/475/22
Одеський апеляційний суд у складі:
- головуючого судді - Заїкіна А.П.,
- за участю секретаря судового засідання - Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі - 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 454 грн. в дохід держави.
Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 15.05.2021 року близько 00 год. 22 хв., гр. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mersedes - Benz E 300 D», д/н НОМЕР_1 , в м. Одеса, по вул. Кримська, 71, перебував у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager», чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол серії ААБ № 145210 від 15.05.2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначає, що оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням діючого законодавства. Судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено матеріали справи. Посилається на те, що: 1) ОСОБА_1 не було сповіщено про дату, час та місце розгляду справи, чим було порушено його право на захист; 2) покази приладу «Драгер» є недопустимими доказами, оскільки цей прибор не сертифікований відповідно до діючого законодавства; 3) до суду першої інстанції не було викликано понятих, свідків та співробітників патрульної поліції, які склали відносно ОСОБА_1 вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення; 4) співробітниками патрульної поліції, які склали відносно ОСОБА_1 вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, не було запропоновано останньому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1  просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.
Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Мотивуючи винуватість, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 145210 від 15.05.2021 року (а. с. 2), результатом тестування за допомогою приладу «Драгер» (а. с. 3), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а. с. 4), відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції (а. с. 11).
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. п. 2, 3 Розділу ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція) - огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З вищевказаного слідує, що поліцейський зобов`язаний запропонувати водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, провести такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер». Незгоди щодо результату огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював.
За вищевказаних обставин у співробітників патрульної поліції не було підстав щодо вжиття заходів для проведення огляду ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що співробітниками патрульної поліції, які склали відносно ОСОБА_1 вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, не було запропоновано останньому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є неспроможними.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було вжито заходи щодо виклику свідків, понятих, співробітників патрульної поліції, які склали відносно ОСОБА_1 вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, є також неспроможними з огляду на відсутність в матеріалах справи клопотань щодо виклику до суду вказаних осіб.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що покази приладу «Драгер» є недопустимими доказами, оскільки цей прибор не сертифікований відповідно до діючого законодавства, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
З матеріалів справи, а саме з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається відсутність вимоги ОСОБА_1 щодо надання йому сертифікату відповідності, свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Матеріали справи також не містять клопотання сторони особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про витребування доказів, зокрема про витребування з Управління патрульної поліції в Одеській області сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку застосованого технічного засобу вимірювальної техніки Drager 7510 № 0435.
З огляду на відсутність вимоги ОСОБА_1 щодо надання йому сертифікату відповідності спеціального технічного засобу Drager 7510 № 0435, відсутність клопотань про витребування сертифікату відповідності, доводи апеляційної скарги про недопустимість показів приладу «Драгер», як доказу винуватості у даній справі, є також неспроможними.
Так, апеляційний суд погоджується з твердженням апелянта про те, що судом першої інстанції його не було належним чином сповіщено про дату, час та місце судового розгляду. Саме за вказаних обставин апелянту було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, допущено апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції. Разом з тим, з наявних матеріалів справи беззаперечно встановлено, що  ОСОБА_1 винен у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення, а отже підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевказані висновки суду першої інстанції.  ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої права та інтереси в суді апеляційної інстанції.
Апеляційний суд погоджується з доводом апеляційної скарги, що апелянта не було належним чином сповіщено про дату, час та місце судового розгляду суду першої інстанції. Проте, зазначене не є безумовною підставою для закриття провадження по справі, оскільки не впливає на обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення.
Дотримання правил, які конкретизовано процесуальним законом щодо апеляційного оскарження рішення місцевого загального суду, не повинно мати зайвий формалізм, а саме спровокувати ситуації умисного ухилення від адміністративної відповідальності за скоєння беззаперечного адміністративного правопорушення.  
Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі не підлягають задоволенню. 
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Вбачаючи вищевикладене доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Отже, апеляційна скарга є безпідставною, а тому вона не підлягає задоволенню.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду:                                         А. П. Заїкін