ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16611/21                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  25 серпня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування наказу,                                             
В С Т А Н О В И В
Товариство з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у місті Києві № 4053-п від 19 травня 2021 року «Про забезпечення проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» (попередня назва ТОВ «С.К.С») (код ЄДРПОУ 38591109)»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у місті Києві № 4191-п від 21 травня 2021 року «Про поновлення проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» (попередня назва ТОВ «С.К.С») (код ЄДРПОУ 38591109)».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 16 грудня 2021 року позов задоволено.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.
Не погодившись із додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити витрати на правничу допомогу ТОВ «Якісний системний сервіс 2020»
На обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить постанови Верховного Суду, ухвалені за результатами розгляду питань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що розмір витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 15000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи, відтак такі витрати відшкодуванню не підлягають.
Разом із апеляційною скаргою представником Головного управління ДПС у м. Києві подано клопотання про розгляд справи за участі представника.
Колегія суддів, розглянувши подане клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції розглянув заяву представника позивача в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін).
Від представника позивача - адвоката Я.Я.Нагалки до суду 15.07.2022 року надійшов відзив, в якому представник зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції не надавалися будь-які докази на підтвердження того, що ціни на послуги адвокатського об`єднання «Правова та економічна безпека» з надання правової допомоги, за які позивачем сплачено 15  000 грн., є завищеними порівняно із цінами на ринку юридичних послуг по місту Києву, а також, що фактично понесені витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи.
Представник позивача просить розглядати справу за його участі.
Щодо заявленого представником позивача клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів,  враховуючи  обставини даної справи, не вбачає підстав для задоволення клопотання про розгляд за участі представника позивача. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а додаткове рішення - без змін, з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України,        суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною 3 цієї правової норми для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами 1, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України)
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Як вбачається із матеріалів справи, 04 листопада 2019 року між адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» (Адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» (колишня назва ТОВ «С.К.С») (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № б/н.
Відповідно до пункту 1.1. вказаного вище договору, адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
Надалі, 27 травня 2021 року між адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» (Адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» (Клієнт) було укладено додаткову угоду № б/н до вищевказаного договору.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів:
-  договір про надання правничої допомоги від 04 листопада 2019 року №б/н;
-  додаткова угода №б/н до договору про надання правової допомоги від 04.11.2019 року №б/н;
- акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 04.11.2019 №б/н;
-  рахунок на оплату №71 від 20 грудня 2021 року;
- платіжне доручення № 9000006646 про оплату за правову допомогу на суму 14035,00 грн.
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 04.11.2019 року №б/н  послуг позивачу надані наступні послуги з ведення справи в суді першої інстанції:
-    підготовка та подання позовної заяви ( з урахуванням уточнень)до суду;
-  підготовка та подання відповіді на відзив;
- підготовка та подання заяви про вирішення питання про судові витрати після ухвалення судового рішення.
пунктом 3 Додаткової угоди № б/н від 27 травня 2021 року визначено, що сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги, передбаченої пунктами 1 та 2 даної Додаткової угоди, становить 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
За результатами вивчення зазначених документів, колегія суддів зазначає, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі направлена на адресу відповідача з метою реалізації права відповідача подати клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та/або доведення їх не співмірності.
Однак, відповідач цим правом не скористався та не надав до суду першої інстанції зазначеного клопотання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на правничу допомогу підтверджуються належними та допустимими, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, доказами.
Суд звертає увагу на те, що відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування/розрахунок та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, розрахунком таких витрат.
За таких обставин, з огляду на недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем    витрат на правничу допомогу в меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву щодо відшкодування судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи в розмірі 15 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Апеляційний суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду по справі № 520/7431/19 від 19 листопада 2020 року.
Доводи відповідача про те, що витрати є неспівмірними, є його суб`єктивною оцінкою    та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що представник позивача надав фактичні (реальні) правові послуги.
Колегія суддів зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №520/2915/19.
Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій під час розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи    статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України    визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції додаткове судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні клопотання представника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за його участі відмовити.
У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» - адвоката Я.Я. Нагалки про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за його участі відмовити.
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельчинук

Суддя                                        О.М.Оксененко