| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/12296/17                                                      Головуючий у І інстанції - Смолій І.В.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
        Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                        суддів:                 Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,  

               при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» до Національного банку України, третя особа: Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, третя особа: Печерський районний відділ державної виконавчої служби                        м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Національного банку України про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства № 84 від 20 вересня 2017 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що Відповідач встановив окремим нормативно-правовим актом порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою, а саме Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 12 грудня 2002 року № 502 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 30 квітня 2014 року № 249), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 січня 2003 року за № 21/7342 (далі - Інструкція № 502), яка надає легальне визначення поняттю валютно-обмінних операцій. Позивач зауважує, що Інструкція визначає лише порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій, а не умови та порядок, як це передбачено Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року № 281, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 серпня 2005 року за № 950/11230 (далі - Положення № 281).
При цьому, вказане Положення виводить торгівлю готівковою іноземною валютою за межі міжбанківського валютного ринку, а також розмежовує відповідальність суб`єктів ринку, містить посилання на випадки застосування юридичної відповідальності, встановленої Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 (далі - Декрет № 15-93).
Зокрема, за порушення вимог, установлених розділами І-ІІІ Положення № 281 згідно статті 16 Декрету № 15-93 відповідальність несуть лише банки.
Товариство наголошує, що торгівля готівковою іноземною валютою не охоплюється поняттям «міжбанківський валютний ринок», а висновок НБУ про те, що операції з обміну валюти було здійснено за участі нерезидента не підтверджується належними доказами.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс», в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Відзиву Третьої особи на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року клопотання Національного банку України про зупинення провадження у справі - задоволено.
Зупинено апеляційне провадження у справі № 826/12296/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» до Національного банку України, третя особа: Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 826/12283/17 (№ К/9901/59905/18).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2022 року клопотання Національного банку України про поновлення провадження у справі - задоволено.
Провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» до Національного банку України, третя особа: Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови - поновлено.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 18.04.2017 року до 30.05.2017 року (включно) Національним банком України проведено планову комплексну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» з питань дотримання вимог валютного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, за результатами якої 22.06.2017 року складено акт № В/25-0015/56936/БТ.
15 серпня 2017 року Головним економістом відділу валютного контролю за діяльністю великих банків управління нагляду Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України, складено Протокол порушення валютного законодавства                  № 67 ПР-БТ про те, що під час перевірки виконання вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» виявлені наступні порушення, зокрема: касою Харківського відділення № 174 ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» (м. Харків, пров. Донецький, 18) 28.09.2016 здійснено продаж іноземної валюти фізичній особі-нерезиденту ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , м. Скопин, Російська Федерація) коштів у сумі                    350 000,00 російських рублів за 145 250,00 гривень згідно квитанції про здійснення валютно-обмінної операції - продажу іноземної валюти від 29.09.2016 року № 14.
В протоколі № 58-ПР-БТ зазначено про те, що Інструкція № 502 передбачає, що фінансові установи здійснюють з фізичними особами-нерезидентами виключно операції з купівлі іноземної валюти та операції зворотного обміну невикористаних готівкових гривень на готівкову іноземну валюту, - на підставі довідки-certificate за формою № 377 Додатку                № 7 Інструкції № 502, та лише в межах суми, зазначеної у довідці-certificate.
В даному випадку довідка - certificate відсутня, а сума гривень (145 250,00), за яку 28.09.2016 о 13:25 год. Позивачем продано нерезиденту ОСОБА_1 російські рублі, перевищує суму готівкових гривень, отриманих ОСОБА_1 від Позивача 28.09.2016 о 12:26 год. за операцією купівлі російських рублів у сумі 350 000,00 за 136 500,00 гривень.
За таких обставин Відповідач дійшов висновку про те, що зазначена обставина купівлі-продажу іноземної валюти нерезиденту-фізичній особі, є порушенням статті 6 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», пункту 3 розділу 1, пункту 11 розділу ПІ, пункту 1 розділу IV Інструкції № 502 в частині здійснення торгівлі іноземною валютою з порушенням порядку та умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, установлених Національним банком України, що тягне за собою наслідки, передбачені пунктом 2.3. розділу 2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49 (зі змінами та доповненнями).
У подальшому, 20.09.2017 року Національним банком України притягнуто Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 141 939,00 грн. (350 000,00 * 0,40495), про що директором Департаменту фінансового моніторингу Береза І.В. складено Постанову про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства № 84.
Вважаючи постанову Відповідача протиправною, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що здійснення операцій від свого імені і за свій рахунок з продажу іноземної валюти готівкою фізичним особам-нерезидентам стаття 6 Декрету № 15-93 та Інструкція № 502 не передбачають, при цьому Інструкція № 502 встановлює, що фінансові установи здійснюють з фізичними особами-нерезидентами виключно операції з купівлі готівкової іноземної валюти та операції зворотного обміну невикористаних готівкових гривень на готівкову іноземну валюту (на підставі довідки - certificate за формою № 377 Додатку № 7 Інструкції № 502, та лише в межах суми, зазначеної у довідці - certificate). В даному випадку довідка - certificate відсутня, а сума проданих (повернутих) нерезидентом 27.09.2016 року о 17:09 год. Позивачу гривень, перевищує суми готівкових гривень, виданих йому (нерезиденту) за операцією купівлі іноземної валюти касою Харківського відділення № 174 27.09.2016 о 18:34 год.
Таким чином, продаж Позивачем від свого імені і за свій рахунок іноземної валюти готівкою фізичній особі-нерезиденту є операцією, не передбаченою Декретом № 15-93 та Інструкцією № 502 та відповідно є порушенням статті 6 Декрету № 15-93, пункту 3 розділу 1, пункту 11 розділу III, пункту 1 розділу IV Інструкції № 502 в частині здійснення торгівлі іноземною валютою з порушенням порядку та умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, установлених Національним банком України, що тягне за собою наслідки, передбачені пунктом 2.3 розділу 2 Положення № 49.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та при розгляді апеляційної скарги вказує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, положеннями статті 44 Закону України «Про Національний банк України» від                20 травня 1999 року № 679-XIV (далі - Закон № 679-XIV) визначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.
До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю віднесено: видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій: здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.
Режим здійснення валютних операцій на території України, визначає, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року            № 15-93.
Відповідно до частини 1 статті 13 Декрету № 15-93 Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів.
Порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України та на міжнародних валютних ринках встановлено Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 281 від 10 серпня 2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 серпня 2005 року за № 950/11230.
Пунктом 4 Положення № 281 визначено, що купівля іноземної валюти - це операція з купівлі іноземної валюти за гривні.
Міжбанківський валютний ринок України - це сукупність відносин у сфері торгівлі іноземною валютою в Україні між суб`єктами ринку, між суб`єктами ринку та їх клієнтами (у тому числі банками-нерезидентами), між суб`єктами ринку і Національним банком, а також Національним банком і його клієнтами.
Обмін (конвертація) іноземної валюти - це операція з купівлі (продажу) однієї іноземної валюти за іншу іноземну валюту.
Суб`єкти ринку - уповноважені банки, уповноважені фінансові установи.
Згідно з пунктом 8 Положення № 281 порядок та умови торгівлі готівковою іноземною валютою в пунктах обміну іноземної валюти та у власних операційних залах банку, фінансової установи визначаються окремими нормативно-правовими актами Національного банку.
Порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків (далі - банк), а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового зв`язку          (далі - фінансова установа), їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою - резидентом встановлено Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 12 грудня 2002 року            № 502 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 30 квітня 2014 року № 249), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 січня 2003 року за № 21/7342.
Відповідно до розділу 4 пункту 1 Інструкції № 502 банкам, фінансовим установам дозволяється здійснювати: операції з купівлі у фізичної особи (резидента та нерезидента) готівкової іноземної валюти за готівкові гривні на суму, яка менша в еквіваленті, ніж          150000 гривень, без пред`явлення документів. Операції з купівлі у фізичної особи-нерезидента готівкової іноземної валюти за готівкові гривні, які проводяться з оформленням довідки-certificate за формою № 377, здійснюються за умови пред`явлення цією особою документа, що посвідчує особу та її резидентність; операції зворотного обміну фізичним особам-нерезидентам невикористаних готівкових гривень на готівкову іноземну валюту на суму, яка менша в еквіваленті, ніж 150000 гривень, за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та її резидентність і довідки-certificate за формою № 377.
Операції з купівлі у фізичної особи - нерезидента готівкової іноземної валюти за готівкові гривні, які проводяться з оформленням довідки-certificate за формою № 377, здійснюються за умови пред`явлення цією особою документа, що посвідчує особу та її резидентність.
Згідно з пунктами 10, 11 Інструкції № 502 касири каси банку, фінансової установи, пункту обміну валюти зобов`язані з`ясовувати резидентність фізичних осіб (шляхом усного опитування) та попереджати фізичних осіб-нерезидентів про те, що зворотний обмін невикористаних гривень на іноземну валюту можливо здійснити лише за умови пред`явлення ними довідки-certificate за формою № 377.
Банк, фінансова установа, пункт обміну валюти під час купівлі у фізичної особи-нерезидента готівкової іноземної валюти разом із квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції зобов`язані видати довідку-certificate за формою № 377 (додаток 7). За згодою клієнта ця операція може бути здійснена без оформлення довідки-certificate за формою № 377. Здійснення валютно-обмінної операції без оформлення довідки-certificate за формою № 377 не дає підстав для зворотного обміну. Зворотний обмін фізичним             особам - нерезидентам невикористаних готівкових гривень на готівкову іноземну валюту здійснюється на підставі першого примірника довідки-certificate за формою № 377 лише на ту іноземну валюту і в межах тієї суми, що зазначені в довідці.
Частиною першою статті 6 Декрету № 15-93 визначено, що торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами - юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на  міжбанківському валютному ринку України. Структура міжбанківського валютного  ринку, а також порядок та умови торгівлі  іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним банком України.
Уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України:
а) від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному  ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів;
б) мають право від свого імені і  за  свій  рахунок  купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам - резидентам.
За змістом абзацу 4 пункту 2 статті 16 Декрету № 15-93 за торгівлю іноземною валютою банками та іншими фінансовими установами, національним оператором поштового зв`язку без одержання ліцензії Національного банку України та (або) з порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком України, до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції) - штраф у сумі, еквівалентній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій, з виключенням банку із Республіканської книги реєстрації банків або без такого виключення.
Основні засади здійснення Національним банком функцій головного органу валютного контролю згідно з повноваженнями, наданими йому за статтями 7, 44 Закону України «Про Національний банк України» та статтями 13, 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю визначено Положенням про валютний контроль, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 08 лютого 2000 року № 49, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 04 квітня 2000 року за № 209/4430 (далі - Положення            № 49).
Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Положення № 49 торгівля іноземною валютою банками, іншими фінансовими установами та національним оператором поштового зв`язку без одержання ліцензії Національного банку та (або) з порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком, тягне за собою накладення штрафу в сумі, еквівалентній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за офіційним курсом гривні до іноземних валют та банківських металів, установленим Національним банком, що діє на 0 годин дня здійснення таких операцій, з виключенням або без виключення банку з Державного реєстру банків.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 826/12283/17, Декретом № 15-93 та Інструкцією № 502 операції, зокрема, уповноважених фінансових установ від свого імені і за свій рахунок з продажу іноземної валюти готівкою фізичним особам-нерезидентам не передбачено, однак, Позивачем здійснено від свого імені, за свій рахунок операцію з продажу іноземної валюти готівкою фізичній особі-нерезиденту, чим порушено порядок й умови торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України.
На підставі вимог Декрету № 15-93 Відповідачем за торгівлю іноземною валютою банками та іншими фінансовими установами, національним оператором поштового зв`язку з порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком України, до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, до Позивача правомірно застосовано фінансову відповідальність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 826/12735/17.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5           ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, Відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija          v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс», викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243,  308, 310, 315,  316,  321,  322,  325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький

                                                                                                      О.М. Оксененко

Повний текст складено 30.06.2022 року.