П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 947/36590/21	
Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.
                                                                                Дата і місце ухвалення 18.02.2022 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2022 року по справі №947/36590/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:
18.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції серії БАБ №00115022 від 06.10.2021 року та закриття  провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просила скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2022 р.  та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
У поданій апеляційній скарзі апелянт висловила незгоду з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Національної поліції і не може виступати відповідачем у справі. 
Крім того апелянт посилалась на те, що суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин у справі, та безпідставно не прийняв до уваги твердження позивача про те, що вона не керувала транспортним засобом. Позивач вказувала на те, що  у порушення п. 4 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року  та статті 268 КУпАП, ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, позивачу не роз`яснено суть адміністративного правопорушення, не повідомлено про те, що розглядається чи буде розглядатись справа про притягнення її до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування, не роз`яснено її права, не надано можливості скористатись правом на захист.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом та відповідачем порушено порядок розгляду адміністративної справи, постанова Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 06.10.2021 року, на думку позивача, підлягає скасуванню, а провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Справа була призначена до розгляду на 15.06.2022 року. У зв`язку із поданням представником ОСОБА_1 клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату,   ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2022 року, було відкладено проведення судового засідання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2022 року по справі №947/36590/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - до 22 червня 2022 року о 12:00.
22.06.2022 року судове засідання у справі № 947/36590/21 не відбулось через відключення електроживлення П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із виявленням ознак кібератаки на інформаційні ресурси П`ятого апеляційного адміністративного суду, що підтверджується актом від 22.06.2022 року, складеним за підписом голови суду, керівника апарату суду, начальника відділу комп`ютерного забезпечення судового процесу  та технічного захисту інформації, головного спеціаліста відділу, в.о. керівника РСП в Одеській області  ДП «Інформаційні судові системи»,  наявним в матеріалах справи.
23.06.2022 року представником позивача були подані до суду апеляційної інстанції пояснення по справі, в яких викладено прохання розгляд справи проводити у порядку письмового провадження. 
Представник Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції у судові засідання, призначені на 15.06.2022 року та на 22.06.2022 року не з`являвся, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань.
Враховуючи викладене та подання представником відповідного клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, колегія суддів доходить до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.10.2021 року старшим сержантом Управління патрульної поліції в Одеській області Буряком Андрієм Олександровичем відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 115022.
Згідно змісту вказаної постанови, позивач, 05.10.2021 року о 23.11 год. в м. Одесі, вул. 12-та лінія, буд. 20 здійснювала рух на транспортному засобі AUDI Q 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому була позбавлена права керування транспортними засобами, чим порушила вимоги п. 2.1 а ПДР України.
За порушення Правил дорожнього руху на позивача, згідно санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП  на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що в даному випадку вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП доведена відповідачем. А тому підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в адміністративній справі відсутні.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, однак вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що відповідач - Управління патрульної поліції в Одеській області є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою, не може виступати відповідачем у справі за адміністративним позовом, суд зазначає, що належним відповідачем може бути лише орган Національної поліції, від імені якого діяв співробітник поліції, і який є юридичною особою. Зазначене, на думку суду першої інстанції, самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
У статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, які справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції. До таких справ віднесено, зокрема, справи про правопорушення, відповідальність за які передбачена частинами першою, другою і четвертою статті 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.4 ст.126 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.
Відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 877 Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Структура центрального органу управління та територіальних органів Національної поліції, кошторис Національної поліції затверджуються Головою Національної поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.
Пунктом 14 вказаного Положення передбачено, що Національна поліція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.
В свою чергу, постановою КМУ від 16 вересня 2015 р. № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», були утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, і Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.
Управління патрульної поліції в Одеській області є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, який реалізує надані йому повноваження в області, виконує публічно-владні управлінські функції, у тому числі у спірних правовідносинах відносно позивача.
З огляду на це, суд дійшов висновку, що Управління патрульної поліції в Одеській області є належним відповідачем у цій справі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Таким чином, у разі, якщо суд вважає, що особа звернулась до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, то саме до повноважень суду першої інстанції віднесені заміна первісного відповідача на належного чи залучення до участі у справі другого відповідача. Однак, за будь-яких обставин суд першої інстанції не вправі відмовляти у задоволенні позову лише з підстав подання позивачем позову до неналежного відповідача.
Що стосується вимог по суті спору, колегія суддів зазначає наступне:
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Слід зазначити, що згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).
В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням нею 2.1а ПДР України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В свою чергу, згідно частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як зазначив відповідач, 05.10.2021 року о 23.11 год. в ході виконання службових обов`язків інспектор взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку УППП в Одеській області ДПП старший сержант поліції ОСОБА_2 за адресою: м. Одеса, 12-та лінія, 20 виявив транспортний засіб AUDI Q 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 , який стояв посеред проїзної частини, продовживши рух та при зміні напрямку руху, а саме при паркуванні, не увімкнув світловий покажчик повороту у відповідному напрямку, чим порушив п. 9.2 б ПДД. Під час перевірки документів було встановлено, що гр. ОСОБА_1 позбавлена права керувати транспортним засобом строком на 1 рік згідно постанови київського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року по справі №   947/392/21. Вказане свідчить про порушення нею п. 2.1а ПДР, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306.
Відповідач вказував на те, що факт порушення позивачем ПДР підтверджено відеозаписом з реєстратора службового авто. Також відповідачем були подані до суду першої інстанції відеозаписи з бодікамери поліцейського. 
Позивач заперечувала порушення нею Правил дорожнього руху, стверджуючи у поданому позові про те, що вона перебувала у транспортному засобі в якості пасажира, а транспортним засобом керувала її подруга.
Дослідивши надані докази, колегія суддів встановила, що з відеозапису з реєстратора службового автомобіля IMG_7920 вбачається, що транспортний засіб AUDI Q 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , 05.10.2021 року під час його фіксування реєстратором службового автомобіля перебував посеред проїжджої частини та не здійснював руху, в подальшому продовживши рух та здійснюючи зміну напрямку руху для паркування не подавав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, чим  не дотримано вимог п. 9.2 б ПДР, що і стало підставою для зупинення вказаного транспортного засобу співробітниками патрульної поліції.
З вказаного відео також вбачається, що працівник патрульної поліції підійшов до автомобіля з боку водія та почав спілкування з водієм автомобіля.
В подальшому з відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається, що весь проміжок часу до моменту оформлення матеріалів адміністративного правопорушення співробітники патрульної поліції спілкувались з приводу допущених порушень ПДР в якості водія саме з ОСОБА_1 , а не з іншим пасажиром транспортного засобу (як зазначила позивач - її подругою), оскільки підійшовши до автомобіля працівник поліції чітко встановив, хто саме із двох осіб, що перебували в автомобілі, керував вказаним транспортним засобом.
Вирішуючи справу суд першої інстанції також вірно врахував, що позивач погодилась проїхати зі співробітниками поліції до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та будь-яких заперечень з цього приводу у зв`язку з тим, що не вона керувала транспортним засобом, а тому не зобов`язана проходити медичний огляд, позивач не висловлювала.
Також колегія суддів враховує, що з відеозапису № 01384@2021100602334910 вбачається, що особа, яка перебувала разом із позивачкою спілкувалась з поліцейськими з приводу складання протоколу по справі про адміністративне правопорушення, який згідно ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення та просила показати їй складений протокол. При цьому, на питання поліцейського чи вона перебувала за кермом автомобіля, оскільки лише у такому разі поліцейські зобов`язані ознайомлювати її з матеріалами оформлення справи про адміністративне правопорушення, вона відповіла, що вона не була за кермом. Саме тому, особу, яка перебувала разом із позивачкою (її подругу) не ознайомлювали з будь-якими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, їй не зачитували права та обов`язки, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також не притягали до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1а ПДР. 
Будь-яких об`єктивних підстав вважати, що за кермом транспортного засобу AUDI Q 3, державний номерний знак НОМЕР_1 перебувала інша особа, ніж позивач, не має.
Також слід врахувати, що суд першої інстанції в ході розгляду справи пропонував представникові позивача викликати у судове засідання та допитати у якості свідка особу, яка, як стверджує позивач, керувала автомобілем, однак, представник позивача відмовився і така особа встановлена не була.
Всі вказані вище обставини у сукупності свідчать про те, що саме позивач - ОСОБА_1 керувала транспортним засобом AUDI Q 3, державний номерний знак НОМЕР_1 в якості водія, а посилання на те, що за кермом вказаного автомобіля перебувала інша особа є лише спробою позивача уникнути відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.
Що стосується суті вчиненого порушення, слід зазначити наступне:
З наданих матеріалів відеофіксації було встановлено, що позивач на вимогу поліцейського не пред`явила документів, передбачених п. 2.1 ПДР, а саме, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та ухилялась від встановлення її особи. У зв`язку з наведеним, працівниками поліції було здійснено перевірку особи водія через базу Інформаційно-телекомунікаційні системи "Інформаційний портал Національної поліції України" та встановлено, що ОСОБА_1  постановою Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року позбавлена права керування транспортним засобом терміном на один рік.
З наявної в матеріалах справи постанови Київського районного суду від 01.03.2021 року (справа №947/392/21) ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200,00 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що згідно Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року по справі № 947/392/21 набрала законної сили 02.06.2021 року, після залишення апеляційної скарги позивача без задоволення згідно постанови Одеського апеляційного суду по справі № 947/392/21. 
Таким чином, на момент складання постанови серії БАБ № 115022 від 06.10.2021 року ОСОБА_1 була позбавлена права керування  всіма видами транспортних засобів.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Однак, не зважаючи на наявність чинного судового рішення про позбавлення права керування транспортними засобами, строк якого не сплив, ОСОБА_1 06.10.2021 року здійснювала керування транспортним засобом AUDI Q 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , що є порушенням положень Правил дорожнього руху. 
Відповідальність за вказане порушення передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами на таку особу накладається штраф в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи встановлені судом обставини щодо позбавлення позивачки права керування транспортними засобами, а також обставини виявлення співробітниками поліції факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виявилось у керуванні транспортним засобом за відсутності такого права, колегія суддів приходить до висновку про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови серії БАБ № 115022 від 06.10.2021 року ОСОБА_1 та закриття провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності.
Що стосується посилань позивача на наявність постанови Київського районного суду від 24.12.2021 року у справі № 947/32133/21, згідно якої судом закрито провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, колегія суддів зазначає наступне:
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.
При цьому, згідно ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що правова оцінка надана судом  спірним правовідносинам у справі № 947/32133/21 не є преюдиційною обставиною та не є обов`язковою для врахування при вирішенні даної адміністративної справи.
В поданому позові та апеляційній скарзі позивач також посилалась на порушення посадовими особами відповідача процедури притягнення її до адміністративної відповідальності, що виразилось у не роз`ясненні їй її прав, не наданні можливості скористатись правом на захист.
Вказані обставини спростовуються наданими відповідачем доказами, зокрема відеофайлами з нагрудної камери поліцейського.
Так, згідно відеофайлу № 01384@2021100603435710 (01:18 хв.)поліцейський повідомляє гр. ОСОБА_1 про те, яке правопорушення нею скоєно та повідомляє про те, що відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, а також  зачитує права та обов`язки. На тому ж відео видно, що на 03:18 хв. повторно повідомляє вказану інформацію.
Також на зазначеному відео на 03:54 хв. поліцейський повідомляє позивачку про складання постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, посадовою особою відповідача були дотримані норми КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивачки. 
Крім того, не приймаються до уваги посилання апелянта на порушення її права на захист, оскільки з наданих відповідачем відеофайлів вбачається, що протягом всього часу позивач спілкувалась по телефону та на відео № 01384@2021100602174710 на 00:23 хв. повідомила поліцейського, що спілкується з адвокатом. При цьому, полійеським було запропоновано викликати адвоката на місце скоєння правопорушення, однак позивач відмовилась.
Враховуючи все вищезазначене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом зміни його мотивувальної частини, шляхом виключення висновків суду першої інстанції на те, що пред`явлення ОСОБА_1 позову до Управління патрульної поліції в Одеській області, яке є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою, не може виступати відповідачем у справі за адміністративним позовом, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2022 року колегія суддів залишає без змін.
Також, з апелянта підлягає стягненню несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, який відстрочений ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.04.2022 року у розмірі 544,80 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2022 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків про те, пред`явлення ОСОБА_1 позову до Управління патрульної поліції в Одеській області, яке є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою, не може виступати відповідачем у справі за адміністративним позовом, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2022 року  залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача -UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 544,80 грн.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                       А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                           А.Г. Федусик 

Суддя:                                                                                          О.А. Шевчук