ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/10428/20 пров. № А/857/4737/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколін В.В., Пліша М.А., 
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,  
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду    від 31 січня 2022 року (головуючий суддя: Потабенко В.А., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту судового рішення – 10.02.2022) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, –

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 18.11.2020 звернулася із позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати:
- податкові повідомлення-рішення від 02.07.2019 № № 0008781307, 0008791307;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф-0008761307;
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 № 0008771307.
Обґрунтовує позовні вимоги тим, що включення до складу документально підтверджених витрат за 2018 рік в сумі 465205,91 грн, тобто вартості придбаних (імпортованих) у цьому звітному періоді товарно-мітеріальних цінностей, незалежно від їх оплати у 2019 та 2020 роках, не являється безпідставним заниженням витрат та відповідає вимогам податкового законодавства.
Рішенням   Львівського окружного адміністративного суду    від 31 січня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Представник позивача Романів С.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.
Представник відповідача Гурняк О.О. апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець 17.10.2017. Перебуває на обліку в Червоноградскому управлінні ГУ ДПС у Львівській області з 17.10.2017 за № 131317257526, є платником ПДВ з 01.01.2018. 
Станом на момент проведення перевірки позивачка перебувала на загальній системі оподаткування, була платником податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, платником податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, єдиного внеску, військового збору та податку на додану вартість.
За результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС за період діяльності з 17.10.2017 по 31.12.2018, щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 17.10.2017 по 31.12.2018 складено акт № 848/13.7/2607906421 від 11.06.2019.
Згідно наданих до перевірки документів ФОП ОСОБА_1 за період з 17.10.2017 по 31.12.2018 отримувала доходи з оптової та роздрібної торгівлі текстильними товарами (пряжа бавовняна), надання послуг автомобільного транспорту.
Контролюючим органом було встановлено, що у ОСОБА_1 , згідно представлених до перевірки документів, а саме: банківських виписок, рахунків, видаткових та податкових накладних за період з січня по грудень 2018 року наявні розбіжності між витратами, відображеними в додатку Ф4 до розділу III податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та витратами, пов`язаними з придбанням товарно-матеріальних цінностей, встановленими перевіркою за 2018 рік в сумі 465205,91 грн.
Зокрема, позивачкою до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, в графі 5 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» включено суму придбаних та неоплачених товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 465205,91 грн.
Вказаним актом зафіксовано порушення позивачем:
1. пп. 16.1.2 п.16.1 ст. 16, п. а п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ із змінами та доповненнями, неналежне ведення даних книги обліку доходів та витрат за 2017-2018 роки;
2. п. 1 ч. 4 ст. 1, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 2, п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, донараховано єдиний внесок на загальну суму 114994,38 грн, в тому числі за 2017 рік - 12649,08 грн, за 2018 рік - 102345,30 грн;
3. п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, пп. 177.4.5, пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ із змінами та доповненнями, донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2018 рік на загальну суму 83737,06 грн.;
4. пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 16і підрозділу 10 розділу XX Кодексу, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в результаті чого донараховано військового збору за 2018 рік на загальну суму 6978,09 грн;
5. п. 63.3 ст. 63, п. 117.1 ст. 117 Податкового кодексу України, неподання повідомлення за формою № 20-ОПП за 2017-2018 роки.
Внаслідок встановлених порушень ГУ ДФС у Львівській області прийнято:
- податкове повідомлення-рішення від 02.07.2019 № 0008791370, яким визначило суму податкового зобов`язання з військового збору на загальну суму 8722,61 грн, в тому числі 6978,09 грн основного платежу та 1744,52 грн штрафних (фінансових) санкцій;
- податкове повідомлення-рішення від 02.07.2019 № 0008781370, яким визначило суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 104671,33 грн, в тому числі 83737,06 грн основного платежу та 20934,27 грн штрафних (фінансових) санкцій;
- рішення від 02.07.2019 № 008771307 про застосування штрафних санкцій відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму штрафних (фінансових) санкцій 12764,35 грн;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф-0008761307 на суму недоїмки 114994,38 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано належні і допустимі докази відповідності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які викладені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2019 № № 0008781307, 0008791307, то суд апеляційної інстанції вважає з необхідне зазначити наступне.
Станом на момент проведення перевірки, ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, що нею не заперечується.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентовано статтею 177 ПК України.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
За приписами пункту 177.3 статті 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
У підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.
Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Згідно з пунктом 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що при розрахунку чистого доходу, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку.
Аналогічні правові висновки щодо застосування наведних вище правових норм, викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № П/811/1150/17, від 05 листопада 2021 року у справі № 2340/4821/18.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до контракту від 24.10.2017 № 154532684, укладеного між позивачем та FIBERTEKS TEKSTIL San.ve Dis Tic. F.S.(Туреччина), а також на підставі вантажної декларації від 15.02.2018 UA209160/2018/001236 та інвойсу № FBI2018000000015 від 13.02.2018, ФОП ОСОБА_1 отримала товар - пряжу однониткову бавовняну в кількості 5384,51 кг на загальну суму 456205,91 грн.
Вартість цього товару, включено позивачкою до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю в графі 5 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції».
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що станом на момент проведення перевірки, вказаний товар оплачений не був, що підтверджено представником позивачки у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.
Крім цього, згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень в іноземній валюті № 1 від 27.12.2019 та № 1 від 04.03.2020, такий товар був оплачений відповідно 27.12.2019 та 04.03.2020 (а. с. 8, 9 том 2).
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування є правильними, оскільки позивачка понесла реальні витрати за товар - пряжу однониткову бавовняну в кількості 5384,51 кг на загальну суму 456205,91 грн, лише у 2019 та 2020 роках. А тому правомірним є і донарахування позивачці податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 83737,06 грн за ставкою, передбаченою п. 167.1 ст. 167 ПК України, та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 20934,27 грн на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України.
Відповідно до пункту 16-1   підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
1.1. Платниками збору є особи, визначені   пунктом 162.1   статті 162 цього Кодексу
1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені   статтею 163   цього Кодексу.
1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому   статтею 168   цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у   статті 171   цього Кодексу.
1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені   статтею 176   цього Кодексу.
Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (ст. 163 ПК України).
З огляду на те, що в ході судового розгляду судом апеляційної інстанції встановлено що ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік занижено дохід внаслідок завищення витрат, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходів, на загальну суму 465205,91 грн, а тому позивачкою, відповідно занижено сплату військовий збір за 2018 рік на загальну суму 6978,09 грн (465205,91 * 1,5% = 6978,09 грн).
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком контролюючого органу про визначення позивачці суми податкового зобов`язання з військового збору в сумі основного платежу - 6978,09 грн та 1744,52 грн штрафних (фінансових) санкцій, а тому податкове повідомлення-рішення від 02.07.2019 № 0008791307 винесено правомірно.
Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф-0008761307 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 № 0008771307, то суд вказує наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що перевіркою правильності обчислення і сплати позивачкою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік встановлено його заниження на суму 12694,08 грн.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачка в позовні заяві, відповіді на відзив та в апеляційній скарзі жодним чином не спростувала та не навела доказів стосовно невірного донарахування контролюючим органом ЄСВ за 2017 рік, а тому враховуючи вимоги ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає доведеним невірне відображення позивачем у звітності по ЄСВ за 2017 рік.
Стосовно донарахування ЄСВ за 2018 рік, то судом апеляційної інстанції встановлено, що таке здійснено контролюючим органом у зв`язку з заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу (прибутку), що зазначений у податковій декларації за 2018 рік, який є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Оскільки, позивачка невірно відобразила у звітності за 2018 рік податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, а тому вказана обставина є підставою для донарахування ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 83737,06 грн. Відтак, правомірною є і вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф-0008761307 та, як наслідок, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 № 0008771307.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2019 № № 0008781307, 0008791307, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф-0008761307, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 № 0008771307 не має.
Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 380/10428/20 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 12.05.2022.