ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

25 травня 2022 року                                                                                    Справа № 918/1151/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. ,  суддя Маціщук А.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби
на рішення Господарського суду Рівненської області від 22.02.2022
(ухвалене о 16:55 год. у м. Рівне, повний текст складено 28.02.2022)
у справі № 918/1151/21 (суддя Пашкевич І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт"
до Поліської митниці Держмитслужби
про відшкодування збитків у розмірі 140 526 грн 47 коп.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Поліської митниці Держмитслужби про відшкодування збитків у розмірі 140 526 грн 47 коп., які завдані позивачу внаслідок протиправних дій відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій органу державної влади (неправомірне затримання Поліською митницею Держмитслужби товару у зоні митного контролю) позивачу було завдано шкоду (збитки).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 22.02.2022 у справі № 918/1151/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" до Поліської митниці Держмитслужби про відшкодування збитків у розмірі 140 526 грн 47 коп. задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт"  збитки у розмірі 140 526 грн 47 коп., завданих внаслідок дій Поліської митниці Держмитслужби. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" 2 270 грн судового збору.
При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок прийняття відповідачем неправомірного рішення позивач поніс збитки у розмірі 140 526 грн          47 коп. та позивачем доведено всі необхідні складові для стягнення збитків.
Розглядаючи спірні правовідносини, місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 260, 356 Митного кодексу України, ст. ст. 15,16, 22, 1166, 1173 ЦК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Поліська митниця Держмитслужби звернулася з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Рівненської області від 22.02.2022 у справі № 918/1151/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує таке.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/1221/17 та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, співвідповідачем у цій справі мала бути Державна казначейська служба України або її територіальний орган.
Однак, оскільки судом не постановлено ухвалу про заміну сторони чи залучення співвідповідача, а проведено розгляд справи без сторони, права та інтереси якої вирішені під час розгляду справи, а саме, Державна казначейська служба України, то суд ухвалив судове рішення про права, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Позовна заява та рішення суду не містить жодних доказів понесення позивачем збитків, а лише наводять перелік документів наявних у справі без посилання на їх конкретні дані. Єдиним документом на якому ґрунтуються позовні вимоги є лист без номера та дати за підписом директора ТОВ "Агророзквіт" під назвою "Розрахунок примусових витрат за простій з/д вагонів, пов`язаного з затримкою митного оформлення товару".
Судом проігноровано доводи відповідача щодо неправильного обчислення терміну затримки вагонів та не проведено перерахунок розміру витрат понесених позивачем та, як наслідок, незаконно стягнуто з Державного бюджету кошти які не є збитками завданими державним органом.
Позовна заява не містить розрахунку та обґрунтованості понесених витрат, їх приналежність до операцій пов`язаних з митним оформленням товарів, а також платіжних документів, що свідчать про реальність сплати коштів на користь третіх осіб.
Матеріали справи не містять претензій чи рекламацій АТ "Укрзалізниця" до ТОВ "Агророзквіт", а надані позивачем документи носять загальний характер та свідчать про тривалі договірні відносини між сторонами та не співвідносяться з товарами, що були предметом судового розгляду.
Зокрема, позивачем долучені переліки №20181225 від 25.12.2018, №20181227 від 27.12.2018, №20181228 від 28.12.2018 та накопичувальна картка №27122179 від 27.12.2018 не містять прив`язки до конкретної операції.
Таким чином, заявлений позивачем розмір понесених збитків 140 526 грн 47 коп. не підтверджений документально та не піддається (обчисленню) перевірці.
Між Поліською митницею Держмитслужби та ТОВ "Агророзквіт" відсутні будь-які договірні чи господарські правовідносини. У позовній заяві відсутнє посилання на норму ГПК яка дає підстави для звернення Позивача до господарського суду до Поліської митниці Держмитслужби.
Затримка у митному оформленні товарів виникла не з вини митного органу, а в наслідок не своєчасного подання декларантом митної декларації до митного оформлення. 
Таким чином, відповідач вважає, що судом першої інстанції допущено не з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення справи (наявність та розмір збитків), порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою, а докази такими, що не підтверджують факти на які посилається відповідач з таких підстав.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц залучення Державної казначейської служби України чи її територіального органу не є обов`язковим.
До позовної заяви позивачем було надано документи, які підтверджують понесені ним збитки в розмірі 140 526 грн 47 коп. та докази, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і наслідками.
Предметом цього спору є відшкодування збитків, а питання стосовно затримки митного оформлення товару було вирішено ще в адміністративному процесі. 
Так, рішенням Окружного адміністративного суду від 30.06.2020 №640/5363/19 адміністративний позов ТОВ "Агророзквіт" задовільнено повністю. Визнано протиправними та скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: - №UA204040/2018/00810 виданої 11.12.2018 Головним державним інспектором митного посту "Сарни" Рівненської митниці ДФС України Куксою В.В; - № UA 204040/2018/008847 виданої 26.12.2018 Головним державним інспектором митного посту "Сарни" Рівненської митниці ДФС України                Барчуком С.А.
Ухвалою Шостого апеляційного суду від 04.06.2020, у зв`язку із реорганізацією було замінено сторону Відповідача з Рівненської митниці ДФС (код 39420640) на правонаступника - Поліську митницю Держмитслужби (код 43350097). 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
За наведеного позивач просить суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Рівненської області від 22.02.2022 по справі №918/1151/21 - залишити без змін.

У відповіді на відзив, скаржник вважає, що наведені у відзиві твердження та пояснення жодним чином не спростовують фактів та обставин наведених у апеляційній скарзі і є безпідставними, з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що згідно з зовнішньоекономічним Контрактом купівлі-продажу №BK/AR-2018/01 від 30.01.2018 та Додатковою угодою №9 від 31.10.2018 до цього Контракту позивач є імпортером азотно-фосфорно-калійних комплексних добрив, країна походження - Республіка Білорусь, виробник - ВАТ "Білоруськалій" (м. Солігорск, Республіка Білорусь).
30.11.2018 на станції Калій ІІІ, Республіка Білорусь було відвантажено партію товару - 2 напіввагони: №63103329 відповідно до дублікату накладної для відправника №21888453, рахунку фактури №3647 від 30.11.2018, сертифікату якості №239 від 30.11.2018, №67685776 відповідно до дублікату накладної для відправника №21888439, рахунку фактури №3648 від 30.11.2018, сертифікату якості №235 від 30.11.2018, та відправлено на адресу позивача (а. с. 59-66).
Після прибуття напіввагонів на станцію "Сарни" відповідний товар був заявлений 09.12.2018 до розмитнення уповноваженою особою декларанта - ТОВ "МИТНО-БРОКЕРСЬКА ГРУПА", яке діє на підставі Договору про надання послуг з декларування та митного оформлення вантажів №1/7/27.03 від 27.03.2018.
Уповноважена особа декларанта ТОВ "МИТНО-БРОКЕРСЬКА ГРУПА" 09.12.2018 належним чином заповнила і подала у передбачений законом Спосіб митну декларацію №UA204040/2018/012933 та додала відповідні документи, у тому числі й ті, що підтверджують якість та країну походження товару. Разом із тим, митне оформлення товару за цією декларацією не було проведено у зв`язку зі спрацюванням профілів ризику 202-1, 905-3, 911-1.
З метою перевірки вказаних ризиків було здійснено відповідні дії, передбачені Класифікатором митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками. Зокрема, проведено частковий митний огляд з розкриттям до 20% пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації (202-1), забезпечено ідентифікацію товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки (911-1).
Крім того, з метою перевірки ризиків за профілем 905-3 було здійснено взяття проб (зразків) товарів для проведення досліджень (аналізу, експертизи), а саме: 09.12.2018 було здійснено взяття проб (зразків) товару, що оформлено відповідним актом від 09.12.2018, складеним Головним державним інспектором митного посту "Сарни" Барчуком С.А. з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД (а. с. 67-68).
Оскільки при опрацюванні митної декларації спрацювали вказані профілі ризику, уповноважена особа декларанта ТОВ "МИТНО-БРОКЕРСЬКА ГРУПА" 11.12.2018 подала тимчасову митну декларацію №UA204040/2018/013000.
Разом із тим, 11.12.018 позивач отримав картку відмови в прийнятті тимчасової митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного признання №UA204040/2018/00810, згідно з якою Головний державний інспектор митного посту "Сарни" Кукса В.В. прийняв рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товарів. Причиною такого рішення Головний державний інспектор зазначив наступне: "у митного органу наявна інформація, що товар "Добрива мінеральні або хімічні із вмістом трьох поживних елементів-азоту, фосфору та калію, добриво азотно-фосфорно-калійне комплексне (NPK марка 7-20-30)" може містити у своєму складі отруйні або інші речовини, що заборонені до переміщення через митний кордон України, то відповідно до ч. 21 ст. 356 Митного кодексу України товар "Добрива мінеральні або хімічні із вмістом трьох поживних елементів-азоту, фосфору та калію, добриво азотно-фосфорно-калійне комплексне (NPK марка 7-20-30)" не може бути випущено у вільний обіг до одержання результатів відповідних досліджень" (а. с. 69-70).
Одночасно, в картці, Головний державний інспектор роз`яснив, що проведення декларування товарів може бути проведено після отримання висновку ДПМЕ ДФС щодо хімічного складу товару та відсутності в його складі сильнодіючих чи отруйних речовин, що підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України.
13.12.2018 позивач направив скаргу начальнику Рівненської митниці Державної фіскальної служби України Вавровському О.А. на рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску, чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформлене карткою відмови №UА204040/2018/00810, виданої головним державним інспектором митного посту "Сарни" Куксою В.В. з вимогою скасування зазначеної вище картки відмови та розмитнення товару за митною декларацією UA204040/2018/013000, разом із клопотанням про скорочений термін розгляду скарги, у зв`язку з тим, що оскаржуване рішення порушує права позивача і завдає йому значних збитків, створює загрозу псування товару через його зберігання в неналежних умовах, а простій нерозмитненого товару, відповідно до Правил зберігання вантажів та ст. 36 Статуту залізниць України, тягне за собою сплату позивачем коштів за зберігання вагонів у двократному розмірі (повідомлення начальника станції Сарни ВСП "Рівненська дирекція залізничних перевезень" ПАТ "Українська залізниця" від 11.12.2018 № 667), а також, що несвоєчасне розмитнення товару тягне за собою сплату позивачем штрафних санкцій на користь контрагента за договорами поставки, та, крім того, серйозно загрожує продовженню ефективного господарського співробітництва з контрагентами (а. с. 79-86).
Згідно з Висновком Дніпропетровського відділу з питань експертиз та досліджень ДПМЕ ДФС України № 142008200-1336 від 22.12.2018, метою подання якого є ідентифікація товару з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД, товар ідентифіковано як добриво азотне-фосфорне-калійне комплексне, що саме і було заявлено в митній декларації МД ІМ 40 АА №UA204040/2018/012933. Також, експертизою встановлено, що в результаті досліджень показники не суперечать опису товару, зазначеному в 31 гр. МД та даним супровідної документації (а. с. 71-74).
Водночас, 26.12.2018 Головним державним інспектором митного посту "Сарни" Барчуком С.А. було сформовано картку відмови №UА204040/2018/00847 в прийнятті митної декларації №UА204040/2018/012933, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення з таких причин: "Відповідно до отриманого висновку ДПМЕ ДФС Дніпропетровського відділу з питань експертиз та досліджень від 22.12.2018 №142008200-1336 відомості зазначені в графі № 31ЕМД, зокрема, щодо фізико-хімічних показників товару зазначені невірно. У зв`язку із неможливістю внесення виправлень в митну декларацію та відповідно до ст. 257, 266 Митного Кодексу України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України, тобто правильно зазначити фізико-хімічні показники відповідно до висновку ДПМЕ ДФС Дніпропетровського відділу з питань експертиз та досліджень від 22.12.2018 №142008200-1336.
26.12.2018 товар був оформлений в режимі імпорту за митною декларацією IM40AAUA204040/2018/013530 і випущений для вільного обігу (а. с. 77-78).
Відповідно до ч. 1 ст. 260 Митного Кодексу України (далі - МК України) якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.
Крім того, за правилами ч. 21 ст. 356 МК України за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму, товари, проби (зразки) яких взяті для проведення дослідження (аналізу, експертизи), випускаються органом доходів і зборів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізів, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України.
Відтак, наявність профілів ризику 202-1, 905-3, 911-1, що спрацювали за результатами опрацювання митної декларації № UA204040/2018/012933, давали декларанту ТОВ "Агророзквіт" право використати передбачену ч. 21 ст. 356 МК України можливість здійснити митне оформлення товару за тимчасовою митною декларацією, а орган доходів і зборів зобов`язаний здійснити випуск товару, якщо не буде беззаперечно встановлено, що товар підпадає під дію встановлених законом заборон та/або обмежень.
Судом враховано, що у висновку Дніпропетровського відділу з питань експертиз та досліджень ДПМЕ ДФС, зазначена мета проведення дослідження - ідентифікація товару з метою встановлення характеристик визначальних для класифікації товарів згідно УКТ ЗЕДу.
Позивач, вважаючи, що станом на час прийняття Головним державним інспектором митного посту "Сарни" Рівненської митниці ДФС України Куксою В.В. рішення, оформленого карткою відмови № UA204040/2018/00810 не було жодних законодавчо встановлених перешкод для митного оформлення товару (випуску) згідно з цією декларацією, вказівки в картці про підозри щодо наявності в товарі заборонених речовин були безпідставними, а рішення таким, що порушує стандарт обов`язкової його вмотивованості - звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №640/5363/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2020, адміністративний позов ТОВ "Агророзквіт" до Поліської митниці Держмитслужби (правонаступник Рівненської митниці ДФС України) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: №UА204040/2018/00810 виданої 11.12.2018 Головним державним інспектором митного посту "Сарни" Рівненської митниці ДФС України Куксою В.В; №UА204040/2018/008847 виданої 26.12.2018 р. Головним державним інспектором митного посту "Сарни" Рівненської митниці ДФС України Барчуком С. А. (а. с. 14-31).
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, зазначені у вищевказаному рішенні обставини мають преюдиціальне значення у цій справі та з урахуванням приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доведенню при розгляді даного спору.
Спір у даній справі виник щодо відшкодування збитків, завданих неправомірними діями Рівненської митниці ДФС України (правонаступником якої є відповідач), а саме збитки, понесені позивачем за затримку вагонів № 67685776, № 63103329 в яких транспортувався товар.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 30 Митного кодексу України посадові особи та інші працівники органів доходів і зборів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону.
Шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.
Таким чином спеціальною нормою (статтею 30 Митного кодексу України) також передбачено відшкодування збитків, заподіяних органами митної служби громадянам чи юридичним особам під час виконання ними своїх повноважень
Спеціальна норма ст. 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1166, 1173 ЦК України.
В цьому випадку, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником, неправомірність дій відповідача, що полягає у протиправній відмові в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення встановлена рішенням Окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №640/5363/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2020, яким адміністративний позов ТОВ "Агророзквіт" до Поліської митниці Держмитслужби (правонаступник Рівненської митниці ДФС України) задоволено.
Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначає, що протиправна поведінка відповідача за затримку вагонів №67685776 та №63103329 завдала ТОВ "Агророзквіт" збитки у розмірі 140 526 грн 47 коп., що включає в себе витрати:
- з плати за користування власними вагонами, контейнерами інших держав на МЗК за актами ГУ-23а, ГУ-23 в розмірі 16 663 грн 92 коп.;
- з плати за охорону вантажу, у разі його затримки в розмірі 64 493 грн 63 коп.;
- з плати за зберігання у вагонах (у т.ч. у контейнерах) при перевезенні експорт в розмірі         1 626 грн 36 коп.;
- з двократного розміру плати за зберігання у вагонах (у т.ч. у контейнерах) при перевезенні експорту в розмірі 52 042 грн 20 коп.;
- з плати за оформлення переадресування вантажів в розмірі 639 грн 72 коп.;
- з плати за користування власними вагонами, контейнерами інших держав на МЗК за актами ГУ-23 а, ГУ-23 в розмірі 3 201 грн 84 коп.;
- з плати за маневрову роботу через затримку на прикордонних в розмірі 1 858 грн 80 коп.
На підтвердження завданих збитків позивачем надані: розрахунок примусових витрат за простій вагонів ТОВ "Агророзквіт", перелік №20181225 від 25.12.2018, перелік №20181228 від 28.12.2018, перелік №20181227 від 27.12.2018 Філії "Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця", накопичувальна картка №27122179 від 27.12.2018 року (а.с. 32-37), виписка з рахунку ТОВ "Агророзквіт" за 21.12.2018, на підтвердження внесення депозиту на рахунок філії "Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця" в розмірі 250 000 грн з призначенням платежу "Оплата за зал. перевезення за Договором №10277/ЦТЛ-2018 від 15.02.2018 року" (а. с. 113), платіжне доручення №3076 від 28.12.2018 про сплату депозиту да Договором №10277/ЦТЛ-2018.
Як убачається із матеріалів справи, 15.02.2018 між ПАТ "Укрзалізниця" (Перевізник) та ТОВ "Агророзквіт" (Замовник) було укладено договір про надання послуг №10277/ЦТЛ-2018 із додатками 1-4, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезень, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (далі Договір, а. с. 38-58).
У відповідності до п. 2.1.6, 2.1.6.1. Договору Замовник (Товариство) зобов`язався оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника; самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника; відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.
Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки за цим договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця".
Згідно з п. 4.2. Договору оплата послуг здійснюється на умовах попередньої оплати.
Також, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).
Відповідно до ст. 62 Статуту порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на  станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. 
21.11.2000 наказом Міністерства транспорту України № 644 було затверджено Правила розрахунків за перевезення вантажів (далі - Правила).
Відповідно до п. 1.1.-1.3. Правил платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.
Плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.
Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.
Згідно із п. п. 2.1.-2.6. Правил розрахункові підрозділи залізниць (далі - розрахункові підрозділи) здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг.
Для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують розрахункові підрозділи, відкриваються поточні рахунки зі спеціальним режимом використання (далі - розподільчі рахунки).
Розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.
Після присвоєння коду розрахунковий підрозділ видає платнику довідку (додаток 2), у якій вказуються найменування платника і номер присвоєного коду. У всіх перевізних документах, накопичувальних картках, відомостях плати за користування вагонами та контейнерами, відомостях плати за подавання, забирання та маневрову роботу проставляється код платника.
Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.
Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.
Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.
Отже, враховуючи вказане, вартість наданих залізницею додаткових послуг включається в накопичувальну картку замовника (в цьому випадку позивача) та в подальшому нараховується податок на додану вартість і позивач сплачує такі послуги шляхом внесення коштів на особовий рахунок філії "Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця", після чого із цією суми проводиться відповідні списання.
При цьому, із аналізу наданих позивачем переліків № 20181225 від 25.12.2018, №20181227 від 27.12.2018, №20181228 від 28.12.2018 та накопичувальної картки №27122179 від 27.12.2018 вбачається нарахування відповідних платежів, внесення позивачем коштів на особовий рахунок та їх подальше списання 
Також, суд бере до уваги, накопичувальна картка №27122179 від 27.12.2018 скріплена ЕЦП представниками станції та вантажовласника.
Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що наданими позивачем доказами підтверджується понесення останнім збитків завданих неправомірними рішеннями відповідача в сумі 140 526 грн 47 коп., а отже наявність такого елементу доказування за даним предметом спору як наявність шкоди.
Причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і наслідками у вигляді шкоди підтверджується такими доказами: дублікатом накладної для відправника №21888453, рахунком фактурою №3647 від 30.11.2018, сертифікатом якості №239 від 30.11.2018, дублікатом накладної для відправника №21888439, рахунком фактурою №3648 від 30.11.2018, сертифікатом якості №235 від 30.11.2018; актом про взяття проб і зразків від 09.12.2018; карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА204040/2018/00810 від 11.12.2021 за тимчасовою митною декларацією №UА204040/2018/013000; висновком Дніпропетровського відділу з питань експертиз та досліджень ДПМЕ ДФС України №142008200-1336 від 22.12.2018, яким товар ідентифіковано як добриво азотне-фосфорне-калійне комплексне, що саме і було заявлено в митній декларації МД ІМ 40 АА № UА204040/2018/012933, також, встановлено, що в результаті досліджень показники не суперечать опису товару, зазначеному в 31 гр. МД та даним супровідної документації; карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА204040/2018/00847 від 26.12.2018 року в прийнятті митної декларації ІМ 40 АА №иА204040/2018/012933; митною декларацією ІМ40АА №UА204040/2018/013530 за якою товар 26.12.2018 був оформлений в режимі імпорту і випущений для вільного обігу.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що саме прийняття відповідачем неправомірного рішення призвело до понесення позивачем збитків у підтвердженому та не спростованому відповідачем розмірі 140 526 грн 47 коп. та позивачем доведено всі необхідні складові, що складали предмет доказування у цій справі.
Щодо посилання скаржника на те, що співвідповідачем у цій справі мала бути Державна казначейська служба України або її територіальний орган, суд бере до уваги правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц за яким Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.
Отже, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем у справі, предметом якої є відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, дійсно повинна бути держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Державна казначейська служба України є лише органом, який здійснює списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, тобто виконує судове рішення в разі задоволення позову і може бути залучена до вирішення спору в якості співвідповідача.
За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" до Поліської митниці Держмитслужби про відшкодування збитків у розмірі              140 526 грн 47 коп. є доведеними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при розгляді спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів  ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Рівненської області від 22.02.2022 у справі № 918/1151/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби - без задоволення.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 22.02.2022 у справі № 918/1151/21 – без змін.
2. Справу № 918/1151/21 надіслати Господарському суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.