УХВАЛА

30 червня 2022 року 
м. Київ 
справа № 520/15316/2020
адміністративне провадження № К/990/15052/22  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі №520/15316/2020 за позовом ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення та протоколу, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 29 вересня 2020 року про неуспішне проходження добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати протокол №18 засідання Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 29 вересня 2020 року в частині пункту 13 щодо ухвалення рішення про неуспішне проходження добору кандидатом ОСОБА_1 , як таким, що не відповідає вимогам пункту 1, 2, 10, 12, 13 Порядку роботи кадрових комісії затвердженого наказом № 233 Генерального прокурора;
видалити з офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора інформацію щодо неуспішного проходження добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 ;
зобов`язати Офіс Генерального прокурора прийняти нове рішення за результатами співбесіди (добору, атестації) з ОСОБА_1 , як кандидата на вакантну посаду прокурора Офісу Генерального прокурора про призначення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 29 вересня 2020 року в частині про неуспішне проходження добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 .
Зобов`язано Другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора за результатами співбесіди на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 прийняте відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
15 червня 2022 року Офіс Генерального прокурора втретє засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
У тексті касаційної скарги скаржник зазначає, що підставою перегляду оскаржуваних судових рішень є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: стосовно щодо застосування пунктів 7, 46-53 Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора 10 січня 2020 року №11 (надалі - Порядок №11), які відповідно до пункту 20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX регламентують процедуру проведення співбесіди під час проведення добору на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, окружні прокуратури, а також щодо меж повноважень кадрових комісій на вказаному етапі добору.
Крім того, автор посилається на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо юридичного змісту додатку 1 до Порядку №11.
Водночас, у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №420/3337/20 викладено правовий висновок щодо питання правомірності прийнятого кадровою комісією рішення про неуспішне проходження кандидатом добору на посаду прокурора.
Так, суд касаційної інстанції, проаналізувавши, з-поміж іншого, положення Порядку №11 та додаток 1 до нього, зауважив, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим та ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Верховний Суд в контексті спірних правовідносин у зазначеній справі зазначив про ненадання кадровою комісією з добору на вакантні посади будь-яких доказів, жодних аргументів та пояснень з приводу того, які ж саме обставини нею з`ясовано в ході проведення співбесіди з кандидатом на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, що дали підстави для висновку про невідповідність цього кандидата вимогам професійної компетентності та/або доброчесності.
Верховний Суд указав, що ані спірне рішення, ані протокол засідання кадрової комісії не містили відомостей про те, які матеріали щодо кандидата досліджувалися членами кадрової комісії, які запитання йому ставилися та, відповідно, які відповіді ним були надані. Саме наявність усіх цих обставин у комплексі дає можливість перевірити, чи прийнято рішення кадрової комісії з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, та чи ґрунтується воно на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.
Констатація у спірному рішенні самого лише факту з`ясування обставин, які свідчать про невідповідність кандидата на посаду прокурора вимогам професійної компетентності та/або доброчесності, без належного підтвердження належними та достатніми доказами, ставить під сумнів обґрунтованість та правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем добору.
Верховний Суд наголосив, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження кандидатом добору адміністративні суди повинні оцінювати крізь призму наведених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв. Сама лише відповідність рішення кадрової комісії затвердженій Порядком №11 формі не може свідчити про його правомірність, адже, окрім цього, таке рішення, має відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому, рівень обґрунтованості такого рішення вимірюється достатністю, належністю та допустимістю доказів, фактів і обставин, покладених в основу його прийняття.
Ураховуючи, що на етапі співбесіди з кандидатом кадрова комісія оцінює його професійну компетентність та доброчесність і спірне рішення відповідача прийняте саме з підставі невідповідності позивача цим критеріям, Верховний Суд резюмував про безпідставність доводів скаржника про те, що суд не має повноважень оцінювати рішення кадрових комісій про неуспішне проходження кандидатом добору на предмет їх обґрунтованості, позаяк у протилежному випадку, функція суду буде нівельована.
Також, Суд відхиляє аргументи Офісу Генерального прокурора, щодо відсутності висновку п.20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, так як мотиви скаржника зводяться до суб`єктивних тверджень щодо покладання судом певних обов`язків на кадрову комісію і ці аргументи не викладено у системному зв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для спірних правовідносин.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Разом з тим, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вказаних підстав касаційного оскарження, однак скаржником так і не враховано зауваження, викладені Верховним Судом в ухвалі від 09 травня 2022 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом, зокрема і щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до викладу фактичних обставин справи, цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та заяву про зупинення виконання рішення суду.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі №520/15316/2020 за позовом ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення та протоколу, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              О.В. Кашпур