П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
09 лютого 2022 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 757/18245/21-ц
Провадження: № 22-ц/824/868/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Ратнікової В.М., Андрієнко А.М.
секретар Орел П.Ю.
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мурашова Андрія Юрійовича в інтересах Школи вищої спортивної майстерності міста Києва
на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Школи вищої спортивної майстерності міста Києва, треті особи: Департамент молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), директор Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Фіданян Олена Григорівна, про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,
 
в с т а н о в и в :
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, обґрунтувавши його тим, що з 16 серпня 2012 року по 27 січня 2015 року він працював на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва. 27 січня 2015 року його було звільнено з роботи за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням цієї роботи (пункт 3 частина перша статті 41 КЗпП України). Вважаючи таке звільнення незаконним, він звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року його позов про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, скасовано наказ № 42-к від 27 січня 2015 року, поновлено на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності міста Києва з 27 січня 2015 року, стягнуто з Департаменту молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 81 227,59 грн та моральну шкоду в розмірі 1500 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2016 року зазначене рішення Печерського суду міста Києва скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено без змін рішення суду першої інстанції. У грудні 2016 року Департаментом освіти і науки в особі директора ОСОБА_2 було видано два накази: 1) наказ від 27 грудня 2016 року № 893, яким скасовано наказ Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради від 27 січня 2015 року №42-к «Про звільнення директора Школи вищої спортивної майстерності міста Києва ОСОБА_1 » (п. 1), поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності міста Києва з 27 січня 2015 року (п. 2), передбачено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу  у розмірі 81 277,59 грн та 1500 грн моральної шкоди (п. 4); 2) наказ від 30 грудня 2016 року №907к, яким позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту) (п. 1), пунктом 2 цього наказу головному бухгалтеру Школи вищої спортивної майстерності міста Києва наказано забезпечити проведення з ОСОБА_1 усіх розрахунків в порядку і строки, передбачені законодавством з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року, тобто за час вимушеного прогулу, який стався після прийняття рішення Печерським районним судом міста Києва від 12 лютого 2016 року і до закінчення строку трудового договору (контракту), а саме до його звільнення 31 грудня 2016 року. 25 січня 2017 року Головним управлінням Державної казначейської служби України міста Києва на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року позивачу було виплачено 81 277,59 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 12 місяців та 16 днів, тобто з 27 січня 2015 року до 12 лютого 2016 року, та 1500 грн моральної шкоди. Однак, розрахунок з ним за період з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року не проведено до теперішнього часу. Окрім того, в січні 2017 року Школа вищої спортивної майстерності міста Києва звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року. 22 березня 2017 року Верховний Суд України скасував усі постановлені судові рішення у справі та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний Суд своєю постановою від 27 лютого 2019 року визнав факт його незаконного звільнення та підтвердив законність виплати йому, ОСОБА_3 , середнього заробітку згідно з рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року за період з 27 січня 2015 року до 12 лютого 2016 року та стягнув з Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради моральну шкоду в сумі 5000 грн та судовий збір. Приймаючи таке рішення, Верховний Суд не вбачав причин для ухвалення судового рішення з виплати йому, позивачу, заробітної плати за час вимушеного прогулу з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року, оскільки наявні всі законні підстави для проведення з ним відповідних  розрахунків в момент звільнення (накази Департаменту освіти і науки від 27 грудня 2016 року №893к та від 30 грудня 2016 року №907к). Однак, Школа вищої спортивної майстерності міста Києва не виконала пункт 2 наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради від 30 грудня 2016 року №907к. Запис про поновлення на роботі та звільнення із займаної посади 31 грудня 2016 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору міститься у його трудовій книжці. Він неодноразово звертався до директора Школи вищої спортивної майстерності міста Києва та Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, однак, отримував відповідь про те, що розрахунок з ним було проведено під час звільнення у 2015 році. Також зазначив, що у своєму рішенні від 27 лютого 2019 року Верховний Суд визнав його звільнення незаконним, тому він має право на виплату йому заборгованості із заробітної плати за період з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з 31 грудня 2016 року до 01 березня 2021 року, середнього заробітку за весь час затримки виплати на підставі ст. 117 КЗпП України за період з 01 січня 2017 року до 31 березня 2021 року та на відшкодування моральної шкоди. За наведених обставин, просив суд стягнути зі Школи вищої спортивної майстерності міста Києва невиплачену заробітку плату в сумі 68619,88 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 27171,94 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 331 044,57 грн, середній заробіток до моменту повного розрахунку або до моменту ухвалення рішення суду, а також моральну шкоду в сумі 20 000 грн, а всього - 446 836,39 грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто зі Школи вищої спортивної майстерності міста Києва на користь   ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 12 лютого 2016 року до 13 грудня 2016 року в сумі 68619,88 грн; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2017 року до 31 березня 2021 року в сумі 331044,57 грн; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати в сумі 27171,94 грн; моральну шкоду в сумі 1500 грн.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі Школи вищої спортивної майстерності міста Києва на його користь середнього заробітку до моменту повного розрахунку із заробітної плати або до моменту ухвалення рішення  відмовлено.
Стягнуто зі Школи вищої спортивної майстерності міста Києва в дохід держави судовий збір в розмірі 4282,92 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Мурашов А.Ю. в інтересах Школи вищої спортивної майстерності міста Києва 20 серпня 2021 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам відповідача про те, що позовна заява ОСОБА_1 подана повторно та не встановив в оскаржуваному рішенні, що позовні вимоги позивача пред`явлені з одних й тих же підстав та обґрунтовуються тими самими обставинами, що й його вимоги про стягнення середнього заробітку і моральної шкоди у вже розглянутій судом справі №757/4906/15-ц. Крім того, у даній справі судом було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості по заробітній платі з належного стягувача - Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, однак позивач не звернув його до примусового виконання в межах встановленого строку, а звернувся з аналогічним позовом до іншої юридичної особи - Школи. Суд першої інстанції не надав правової оцінки тому факту, що виплата середнього заробітку позивачеві має здійснюватись Департаментом освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради як єдиною особою, яка повинна здійснити всі виплати позивачу на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва у справі №757/4906/15-ц. Також, судом першої інстанції неправильно встановлену ту обставину, що позивач з 12 лютого 2016 року по 31 грудня 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, оскільки  така обставина суперечить встановленим у рішенні Печерського районного суду міста Києва у справі №757/4906/15-ц висновкам. Окрім того, позивач звернувся до суду з позовом у квітні 2021 року, тобто, більше ніж через три роки після видачі оскаржуваного наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради від 30 грудня 2016 року №907к, отже, ним пропущено встановлений процесуальним законом трирічний строк позовної давності для оспорювання дій чи бездіяльності службової особи. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам справи. Вказав, що він не звертався з позовом про виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 12 лютого 2016 року по 31 грудня 2016 року. Також відмітив, що згідно трудового контракту, укладеного ним та Департаментом освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради, заробітна плата директору Школи вищої спортивної майстерності міста Києва виплачується за рахунок коштів відповідача. Також посилався на ст. 233 КЗпП, згідно якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відмітив, що відповідач не виконав п. 2 наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради від 30 грудня 2016 року №907к про остаточний розрахунок з позивачем за період з 12 лютого 2016 року по 31 грудня 2016 року навіть попри те, що постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №757/4906/15-ц звільнення позивача було визнано незаконним. Стверджував, що апеляційна скарга не містить жодних обґрунтованих аргументів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні адвокат Мурашов А.Ю. в інтересах Школи вищої спортивної майстерності міста Києва підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив  її задовольнити.
ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_4 в інтересах Департаменту молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 14 грудня 2021 року подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Департаменту.
 Представники Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), директор Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Фіданян О.Г. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів, ОСОБА_1 з 16 серпня 2012 року по 27 січня 2015 року працював на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва.
Наказом №42-к від 27 січня 2015 року Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) позивач був звільнений з займаної посади згідно п. 3 ст. 41 КЗпП України, за вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи 
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент освіти і науки, молоді та спорту ВК КМР (КМДА), Департамент), треті особи: ОСОБА_2 , Школа вищої спортивної майстерності       м. Києва, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року позов задоволено, скасовано наказ Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 січня 2015 року № 42, поновлено  ОСОБА_1  на посаді директора школи вищої спортивної майстерності м. Києва з 27 січня 2015 року, стягнуто з Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1   середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 81 227,59 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.
Постановою Верховного Суду України від 22 березня 2017 року вищевказані судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд.
Відповідно до рішення Київської міської ради від 01 червня 2017 року №421/2643 «Про деякі питання діяльності виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), розпорядження Київського міського голови від 13 червня 2018 року №383 «Про внесення змін до розпорядження Київського міського голови від 15 липня 2013 року №118 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» утворено Департамент молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), шляхом виділу управління молоді та спорту з Департаменту.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 27 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. 
Позов ОСОБА_1 до Департаменту молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_2 , ШВСМ м. Києва, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. 
Визнано звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктом 3 статті 41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного з продовженням цієї роботи незаконним.
 Стягнуто з Департаменту молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. 
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Звертаючись до суду із позовом до Школи вищої спортивної майстерності міста Києва, ОСОБА_1 посилався на те, що пунктом 2 наказу від 30 грудня 2016 року №907к головному бухгалтеру ШВСМ м. Києва наказано забезпечити проведення з позивачем усіх розрахунків в порядку і строки, передбачені законодавством, з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року. Зазначений наказ не скасований та ніким не оскаржений.
03 серпня 2020 року позивач звертався до директора Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради Фіданян О.Г. щодо проведення з ним остаточного розрахунку на підставі п. 2 наказу від 30 грудня 2016 року №907к, однак отримав відповідь про те, що розрахунок з ним проведений.
18 вересня 2020 року позивач повторно звернувся до директора Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради Фіданян О.Г. з вимогою про повідомлення: ким та яким чином було виконано наказ від 30 грудня 2016 року №907к щодо проведення з позивачем розрахунку за період з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року.
У листі від 12 жовтня 2020 року №063-6102 Департамент освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради послався на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, яким суд поновив позивача на роботі та постановив виплатити йому середній заробіток в сумі 81 227,59 грн за час вимушеного прогулу з 27 січня 2015 року до 12 лютого 2016 року. На підставі цього, позивачу не належить розрахунок із заробітної плати з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року.
19 листопада 2020 року позивач втретє звернувся з листом до директора Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради Фіданян О.Г. щодо проведення з ним розрахунку на підставі п. 2 наказу від 30 грудня 2016 року №907к. 18 грудня 2020 року позивач отримав лист № 063-7482, в якому зазначено про те, що оскільки у справі №757/4906/15-ц приймалися рішення на користь Департаменту, тому підстави для виконання пункту 2 наказу Департаменту від 30 грудня 2016 року №907к у ШВСМ м. Києва були відсутні.
Задовольняючи позов,  суд першої інстанції виходив із того, що   відповідач і Департамент визнали, що пункт 2 наказу від 30 грудня 2016 року №907к про забезпечення проведення з позивачем усіх розрахунків в порядку і строки, передбачені законодавством з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року ними не виконано.Ураховуючи те, що Департамент освіти і науки, молоді та спорту КМДА виконав свої обов`язки щодо видання наказу, в якому зобов`язав головного бухгалтера ШВСМ м. Києва забезпечити проведення з позивачем усіх розрахунків в порядку і строки, передбачені законодавством з 12 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року, тому в діях Департаменту освіти і науки, молоді та спорту КМДА відсутні ознаки неправомірних дій, які є підставою для висновку про порушення прав позивача з боку третьої особи. В той же час, саме відповідач не забезпечив проведення з позивачем усіх розрахунків в порядку і строки, передбачені законодавством.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Верховний Суд, переглядаючи спір щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, встановив, що згідно пункту 1.1 трудового контракту між позивачем та відповідачем   від 02 січня 2013 року контракт укладений на строк по 31 грудня   2016 року.
Після постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 26 жовтня 2016 року, якою залишено в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, Департамент освіти і науки, молоді та спорту     ВК КМР (КМДА) своїм наказом від 27 грудня 2016 року № 893к поновив   ОСОБА_1 на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва.
Наказом відповідача від 30 грудня 2016 року № 907к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту).
З урахуванням того, що наказом від 27 грудня 2016 року № 893к скасований наказ Департаменту освіти і науки, молоді та спорту ВК КМР (КМДА) від 27 січня 2015 року № 42к про звільнення позивача за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням цієї роботи (пункт 3 частина перша статті 41 КЗпП України), Верховний Суд підстав для ухвалення рішення про зміну формулювання причин звільнення не вбачав.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Верховний Суд  виходив із того, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві на виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 757/4906/15-ц на користь ОСОБА_1 здійснене безспірне списання коштів із рахунку Департаменту молоді та спорту ВО КМР (КМДА) 6 491,07 грн.
Відповідно до повідомлення від 26 січня 2017 року № 10-08/45-1070 Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві на виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 757/4906/15-ц на користь ОСОБА_1 здійснене безспірне списання коштів у розмірі 82 727,59 грн.
Отже, Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано в повному обсязі, тобто, на 81 227,59 грн і на суму 6 491,07 грн, яка була помилково стягнута, оскільки рішення суду про допущення до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 6 491,07 грн має вираховуватися з присудженого судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто, із суми 81 227,59 грн.
Оскільки на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у цій справі стягнуто на користь ОСОБА_1 87 718,66 грн у результаті безспірного списання коштів, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повторно.
З урахуванням того, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу набрало законної сили 26 жовтня 2016 року, тобто, з дня ухвалення рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, виконане 27 грудня 2016 року шляхом видачі наказу про поновлення позивача на роботі, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню як такі, що вже виконані за судовим рішенням, а період від 26 жовтня і до 27 грудня 2016 року не є вимушеним прогулом, а є затримкою власника або уповноваженого ним органу виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 , а тому такі вимоги вирішуються у порядку статті 236 КЗпП України.
Згідно ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Встановлено, що у справі № 757/4906/15-ц про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 визначив відповідачем у спорі Департамент освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), і, як встановлено Верховним Судом, саме Департаментом було виконано рішення щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
При цьому, позивач, не зважаючи на висновки Верховного Суду щодо його права на отримання від відповідача інших виплат, передбачених ст. 117 та  236 КЗпП, пред`явив позов не до Департаменту, який є роботодавцем ОСОБА_1 (власником або уповноваженим ним органом), а до Школи вищої спортивної майстерності міста Києва, яка у справі № 757/4906/15-ц  приймала участь через своїх представників в якості третьої особи.
Посилання позивача на те, що наказом від 30 грудня 2016 року №907к  зобов`язано головного бухгалтера Школи вищої спортивної майстерності міста Києва забезпечити проведення з позивачем усіх розрахунків в порядку і строки, передбачені законодавством, а тому саме Школа повинна відповідати за позовом, є безпідставними, оскільки вказана обставина не підтверджує переходу до Школи вищої спортивної майстерності міста Києва прав та обов`язків Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у встановленому законом порядку.
Напроти, слід відмітити, що положенням про Департамент освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке перебуває у відкритому доступі, визначено, що Департамент здійснює облік закладів, дошкільної, загальної  середньої та позашкільної освіти незалежно від форми власності (п. 5.70).
 Забезпечує в межах своїх повноважень  захист прав і законних інтересів фізичних чи юридичних осіб (п. 5.74).
Директор Департаменту здійснює добір кадрів.
Призначає на посади та звільняє з посад керівників закладів дошкільної, загальної  середньої та позашкільної освіти та інклюзивно-ресурсних центрів, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва,в порядку, встановленому законодавством (п. 10.19).
Згідно Статуту  Школи вищої спортивної майстерності міста Києва, який також перебуває у відкритому доступі, безпосереднє керівництво школою здійснює директор, якого  призначає на посаду та звільняє з посади директор Департаменту за погодженням із заступником голови КМДА згідно із розподілом обов`язків та Мінмолодьспортом.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а не до Школи .
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі   № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц,   від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц,   від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц,  від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.
У даній справі ОСОБА_1 зазначив відповідачем Школу вищої спортивної майстерності міста Києва, клопотань про заміну цього відповідача належним не заявляв.
За встановлених судами обставин щодо порушення саме Департаментом трудових прав позивача, висновок суду першої інстанції про стягнення зі Школи вищої спортивної майстерності міста Києва на користь   ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та інших передбачених законом виплат, є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких підстав, рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові, а відтак апеляційна скарга адвоката Мурашова А.Ю. в інтересах Школи вищої спортивної майстерності міста Києва підлягає задоволенню.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Мурашова Андрія Юрійовича в інтересах Школи вищої спортивної майстерності міста Києва задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року скасувати та ухвалити  нове судове рішення про відмову в позові.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                                 Т.О. Невідома

Судді                                                                                                             В.М. Ратнікова

                                                                                                                       А.М. Андрієнко