Ухвала
Іменем України
 
22 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 686/12449/19
провадження № 61-7967ск22
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                   
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Острів Риба» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_2 , департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації, товариства з обмеженою відповідальністю «Острів Риба», Хмельницької обласної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3 , Розсошанська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання права на майнові права в порядку спадкування та визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - Райдержадміністрація), ОСОБА_2 , департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Департамент), товариства з обмеженою відповідальністю «Острів Риба» (далі - ТОВ «Острів Риба»), Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Облдержадміністрація), треті особи: ОСОБА_3 , Розсошанська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання права на майнові права в порядку спадкування, скасування розпорядження та визнання договорів недійсними.
 
ОСОБА_1 зазначила, що 11 серпня 2005 року між Райдержадміністрацією та її батьком, ОСОБА_4 , як приватним підприємцем був укладений договір оренди земельної ділянки № 158а, за умовами якого Райдержадміністрація передала ОСОБА_4 у строкове платне володіння і користування земельну ділянку водного фонду загальною площею 13,009 га (в тому числі під водою - 11,698 га, прибережна смуга - 1,311 га), розташовану за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області строком на 20 років (до 11 серпня 2025 року ).
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на все належне йому майно, серед іншого і на майнові права за договором оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а. Спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом є його дружина - ОСОБА_2 і діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , які прийняли спадщину в установленому порядку та набули права на неї в рівних частках.
 
Згідно із додатковою угодою № 187, укладеної 24 липня 2014 року між Райдержадміністрацією та ОСОБА_2 , до останньої перейшли всі права та обов`язки орендаря за договором оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а. В подальшому за додатковою угодою від 21 червня 2019 року Райдержадміністрація та ОСОБА_2 розірвали вказаний договір оренди землі.
 
У зв`язку з цим розпорядженням голови Облдержадміністрації від 10 червня 2019 року № 392/2019-р припинено шляхом розірвання за взаємною згодою сторін дію договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а та додаткової угоди від 24 липня 2014 року № 187, надано в оренду строком на 25 років ТОВ «Острів Риба» водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер 6825087300:04:004:0165) загальною площею 13,0090 га, який знаходиться за межами населених пунктів Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, для рибогосподарських потреб.
 
На виконання цього розпорядження 21 червня 2019 року Департамент і  ОСОБА_2 уклали додаткову угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а та додаткової угоди від 24 липня 2014 року № 187, а 16 вересня 2019 року Облдержадміністрація і ТОВ «Острів Риба» уклали договір оренди спірної земельної ділянки.
 
Позивач набула право оренди земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 6825087300:04:004:0165 у порядку спадкування, однак відповідачі не визнають це право. У свою чергу, укладені ними договори та винесене Облдержадміністрацією розпорядження не відповідають вимогам закону та призводять до порушення її майнових прав.
 
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:
 
визнати за нею право оренди земельної ділянки водного фонду площею 13,09 га, кадастровий номер 6825087300:04:004:0165, яка знаходиться за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка перебувала в його користуванні та володінні на підставі договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а, відповідно до прийнятої нею частки у спадщині;
 
визнати недійсною додаткову угоду № 187 до договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а, укладену 24 липня 2014 року між Райдержадміністрацією та ОСОБА_2 , зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 квітня 2015 року за № 9399872, та застосувати наслідки недійсності правочину;
 
скасувати розпорядження голови Облдержадміністрації № 392/2019-р від 10 червня 2019 року «Про передачу водного об`єкта ТОВ «Острів Риба»;
 
визнати недійсною додаткову угоду від 21 червня 2019 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а та додаткової угоди від 24 липня 2014 року № 187 до договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року №158а»;
 
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 16 вересня 2019 року № 75/17, укладений між Облдержадміністрацією та ТОВ «Острів Риба», індексний номер 48917670 від 30 вересня 2019 року, кадастровий номер земельної ділянки 6825087300:04:004:0165.
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала суду заяву про забезпечення позову посилаючись на те, що в порядку забезпечення позову Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 06 лютого 2020 року заборонив Облдержадміністрації та ТОВ «Острів Риба» укладати будь-які угоди щодо земельної ділянки водного фонду загальною площею 13,009 га, кадастровий номер 6825087300:04:004:0165, яка розташована за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області та призначена для рибогосподарських потреб. З травня 2021 року ТОВ «Острів Риба» розпочало будівельні роботи на дамбі (гідроспоруді) даного водного об`єкта та земельні роботи на спірній земельній ділянці водного фонду. Такі дії фактично можуть призвести до зміни об`єкта нерухомого майна - дамби (гідроспоруди), розташованої на спірній земельній ділянці, чи появи нових об`єктів нерухомості, або зміни якісного стану водного об`єкта (зміни розміру, площі водного плеса тощо), що, у свою чергу, призведе до ускладнення виконання чи невиконання судового рішення.
 
ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони сторонам та іншим учасникам справи чи будь-яким іншим особам здійснювати нове будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, вишукувальні роботи або інші роботи, які можуть призвести до зміни якісного стану земельної ділянки водного фонду за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, яка виділена в натурі, загальною площею 13,009 га (в тому числі під водою - 11,698 га, прибережна смуга - 1,311 га), кадастровий номер 6825087300:04:004:0165, а також об`єктів, які на ній розміщені, чи до створення нових об`єктів нерухомості на ній.
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2021 року, яка залишена без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
 
Заборонено будь-яким фізичним та юридичним особам здійснювати нове будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, вишукувальні роботи, інші роботи, які можуть призвести до зміни якісного стану земельної ділянки водного фонду за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, яка виділена в натурі, загальною площею 13,009 га (в тому числі під водою - 11,698 га, прибережна смуга - 1,311 га), кадастровий номер 6825087300:04:004:0165, а також об`єктів, які на ній розміщені, чи до створення нових об`єктів нерухомості на ній.
 
Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що захист прав, свобод та інтересів позивача до ухвалення рішення у справі може стати неможливим без вжиття такого заходу забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докладати значні зусилля та витрати, враховуючи принцип співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами. Заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, будуть достатніми та обґрунтованими для виконання майбутнього рішення суду.
 
15 серпня 2022 року Ткач Я. С. ,  яка діє від імені ТОВ «Острів Риба», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року у зазначеній вище справі.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, направити справу до суду першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. 
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
 
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
 
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. 
 
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
 
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. 
 
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
 
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
 
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
 
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
 
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
 
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі
№ 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
 
Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
 
ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
 
Суд встановив, що 11 серпня 2005 року між Райдержадміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки № 158а, за умовами якого Райдержадміністрація передала ОСОБА_4 у строкове платне володіння і користування земельну ділянку водного фонду загальною площею 13,009 га (в тому числі під водою - 11,698 га, прибережна смуга - 1,311 га), розташовану за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, строком на 20 років (до 11 серпня 2025 року ).
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, на все належне йому майно. Спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом є його дружина - ОСОБА_2 і діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , які прийняли спадщину в установленому законом порядку.
 
За додатковою угодою № 187 від 24 липня 2014 року, укладеною між Райдержадміністрацією та ОСОБА_2 , внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а щодо особи орендаря та розміру орендної плати.
 
21 червня 2019 року Райдержадміністрація та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а та додаткової угоди від 24 липня 2014 року № 187.
 
Розпорядженням голови Облдержадміністрації від 10 червня 2019 року № 392/2019-р припинено шляхом розірвання за взаємною згодою сторін дію договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2005 року № 158а та додаткової угоди від 24 липня 2014 року № 187, надано в оренду строком на 25 років ТОВ «Острів Риба» водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер 6825087300:04:004:0165) загальною площею 13,0090 га, для рибогосподарських потреб, який знаходиться за межами населених пунктів Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.
 
На виконання цього розпорядження 16 вересня 2019 року Облдержадміністрація і ТОВ «Острів Риба» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825087300:04:004:0165.
 
Між сторонами виник спір з приводу набуття ОСОБА_1 у порядку спадкування права користування земельною ділянкою водного фонду та правомірності передачі цієї ділянки в оренду ТОВ «Острів Риба».
 
Враховуючи викладене, позивачем доведено, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховував, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, його співмірність позовним вимогам і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття та дійшов правильного висновку про задоволення заяви.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Острів Риба» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_2 , департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації, товариства з обмеженою відповідальністю «Острів Риба», Хмельницької обласної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3 , Розсошанська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання права на майнові права в порядку спадкування та визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко
 
                                                                                                             Є. В. Петров