ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року 
м. Київ

справа № 580/4047/21
адміністративне провадження № К/9901/38408/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В. М.,
суддів: Чиркіна С. М.,  Стародуба О. П.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 (у складі судді Бабич А. М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 (у складі колегії суддів: Карпушової О. В. (суддя-доповідач)Губської Л. В., Епель О. В.) у справі №580/4047/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області), у якому просив:
-   визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати йому недоотриманої пенсії після смерті його матері ОСОБА_2 згідно із рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 30.04.2015 у справі №2а-6214/11 в розмірі 613801,29 грн за період з 06.06.2011 до 12.02.2020;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу недоотриманої пенсії після смерті його матері ОСОБА_2 згідно із рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 30.04.2015 у справі №2а-6214/11 в розмірі 613801,29 грн за період з 06.06.2011 до 12.02.2020.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2021, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, відмовлено у відкритті провадження у справі № 580/4047/21. 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач звернувся до суду за захистом майнових відносин, які стосуються його права власності на майно, а саме спадкових прав. Поряд з цим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що захист такого права не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з такими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до допущення судами попердніх інстанцій порушень норм процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що суди не врахували, що цей спір виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізував у цих відносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції з контролю призначення, перерахунку та виплати пенсії та який повинен забезпечувати своєчасну і в повному обсязі виплату пенсії, що і призвело до виниклої заборгованості і відповідає нормативному визначенні адміністративної справи. 
Також зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 750/1591/18-ц.
Відповідачем, до закінчення встановленого судом строку відзиву на касаційну скаргу подано не було, що відповідно до приписів статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі - КАС України) не перешкоджає її розгляду по суті. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
Приписами частин першої та другої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Суд виходить із такого.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".
Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, Верховний Суд виходить з такого.
Правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до  пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Підпункт 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року                                                     № 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини): отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
В свою чергу, Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на розгляді Придніпровського районного суду м.Черкаси перебувала адміністративна справа № 2а-6214/11 за позовом    ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до перерахунку пенсії та виплати заборгованості по недоплаченій пенсії.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 06.07.2015, позов задоволено. Визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області щодо перерахунку ОСОБА_2 пенсії   у зв`язку з втратою годувальника. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області провести перерахунок ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від десяти мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії у розмірі 100% від мінімальної пенсій за віком, щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника у розмірі 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, відповідно до ст.ст.52,54,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 10 травня 2011 року, та виплатити заборгованість.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28.12.2015   виправлено допущену в постанові Придніпровського районного суду від 30 квітня 2015 року описку, вказавши у резолютивній частині постанови суду: «Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в                     м. Черкасах Черкаської області провести перерахунок ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від десяти мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії у розмірі 100% від мінімальної пенсій за віком, щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника у розмірі 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, відповідно до ст.ст.52,54,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 06 червня 2011 року та виплатити заборгованість.».
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.10.2020, виданим державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори, підтверджується право позивача на спадщину від його матері ОСОБА_2 у формі недоотриманої пенсії, що знаходиться у відповідача,   в сумі 8747,50 гривень.
Листом відповідача від 01.02.2021 року підтверджується повідомлення йому про те, що частина невиплачених вказаній особі коштів йому видана, а щодо присуджених нарахованих і не отриманих коштів в сумі 5812,53 грн    позивач повинен звернутися із заявою про виплату недоотриманих коштів та рішенням суду, що набрало законної сили, про визнання права власності за спадкоємцем на нараховані кошти.
Отже, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що в межах цієї справи, позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, ти що відповідач не виконав рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 06.07.2015. Вважає, що доплати за вказаним вище судовим рішенням були нараховані не в повному обсязі, що підтверджується експертним висновком. Перерахунок та виплата пенсії, встановлені вказаним вище судовим рішенням, є недоотриманою пенсією та підлягає нарахуванню та виплаті йому, як спадкоємцю першої черги після смерті його матері. Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоотримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що входять до складу спадщини.  Таким чином, між сторонами виник спір про цивільне право.
Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17, а також висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11    жовтня 2021 року у справі № 200/126/21-а.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі.
Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанцій.
Окрім того, посилання скаржника на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі                         № 750/1591/18-ц є безпідставними та необґрунтованими, оскільки правовідносини у справі, що розглядається та у справі № 750/1591/18-ц не є подібними.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 580/4074/21 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Судді                                                                                           В. М. Шарапа
                                                                                          С. М. Чиркін
                                                                                          О. П. Стародуб