ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4443/21                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 травня 2022 року                                                                  м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                                          Чаку Є.В., 
суддів:                                                                              Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року у справі за позовом Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
     В С Т А Н О В И В :
 Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах"  звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення №0010590418 від 04.11.2020  про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №0010590418 від 04.11.2020  про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийняте Головним управління Державної податкової служби у Полтавській області в частині застосування штрафних санкцій у розмірі - 12 220,65 грн. та пені у розмірі  - 1  301,32 грн. В іншій частині рішення №0010590418 від 04.11.2020 залишено без змін.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою  відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції, 04.11.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області прийнято рішення  №0010590418 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким  на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано до Полтавської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» штраф у розмірі 36683,14 грн. за період з 21.12.2019 по 25.03.2020 та нараховано пеню у розмірі 2973,27 грн.
Підставою для винесення відповідачем вказаного рішення є сплата позивачем єдиного внеску за період з листопада 2019 по січень 2020 року з порушенням строку встановленого чинним законодавством України.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково  позовні вимоги, дійшов висновку, що  у відповідача були наявні підстави для застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачу по звітам за листопад 2019 року та за січень 2020 року.
При цьому суд дійшов висновку про безпідставність застосування контролюючим органом штрафних санкцій та нарахування пені за грудень 2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          В даному випадку апелянт оскаржує рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог, а саме скасування рішення №0010590418  від 04.11.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийняте Головним управління Державної податкової служби у Полтавській області в частині застосування штрафних санкцій у розмірі - 12  220,65 грн. та пені у розмірі  - 1  301,32 грн
          Надаючи оцінку правильності рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів, з урахуванням доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Пунктом 2 ч.1 ст.1 цього Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 1 ст.2 наведеного Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.5, 7, 8 ст.9 наведеного Закону сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування; єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку; платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно несплачених сум.
При цьому, складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Пункт 4 Інструкції передбачає, що факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.
Відповідно до пункту 5 Інструкції на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Таким чином, у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платників єдиного внеску накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня; при цьому факти порушень законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, оформлюються актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зробив висновок щодо порушення позивачем вимог ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виходячи з того, що на переконання відповідача, єдиний внесок за період грудень 2019 сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку.
Зокрема контролюючий орган зазначав, що станом на 20.01.2020 виникла заборгованість в сумі 61103,27 грн. по звіту за грудень 2019 року. Фактично сума заборгованості сплачена 20.02.2020 року (зараховано 24.01.2020 кошти в розмірі 409.18 грн.  згідно платіжного доручення №380 від 24.01.2020; зараховано 28.01.2020 кошти в розмірі 30,16 грн. згідно платіжного доручення №391 від 28.01.2020; зараховано 29.01.2020 кошти в розмірі 711,01 грн. згідно платіжного доручення №399 від 29.01.2020; зараховано 07.02.2020 кошти в розмірі 43500 грн. згідно платіжного доручення №403 від 07.02.2020; зараховано 20.02.2020 кошти в розмірі 18698,67 грн. згідно платіжного доручення №419 від 20.02.2020);
Проте, як свідчать матеріали справи позивачем ЄСВ за грудень 2019 року було сплачено 23.12.2019 року у розмірі 93553,84 грн. згідно платіжного доручення №2052 від 23.12.2019 року. 
Вказана сума зарахована в інтегровану картку Полтавської філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 07.04.2020 року у зв`язку із перерознесенням сум в межах одного бюджетного рахунку.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог в цій частині не надав суду належних та достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача про сплату ним ЄСВ за грудень 2019 року у розмірі 93553,84 грн. згідно платіжного доручення №2052 від 23.12.2019 року.
Таких доказів не було надано апелянтом й до апеляційного суду. 
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності прийнятого відповідачем рішення №0010590418 від 04.11.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийняте Головним управління Державної податкової служби у Полтавській області в частині застосування штрафних санкцій у розмірі - 12  220,65 грн. та пені у розмірі  - 1  301,32 грн, а отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для часткового задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду -  залишити без змін.
            Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд          
                                                      П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

          Головуючий суддя:                                                                   Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                     Н.М. Єгорова
                                                                                                                                                                                                                                      А.Ю.Коротких