ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 р. 	Справа № 440/6579/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава,   по справі № 440/6579/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області ,              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.05.2021 № 163750012950 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за вислугу років з 07.05.2021.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії   ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 13.05.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи у вагонному депо Донецьк ДП "Донецька залізниця" з 01.04.1996 по 19.04.2017 та призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років, відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 07.05.2021.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.05.2021 звернувся в сервісний центр Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії  № 163750012950 від 13.05.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач не погоджується з таким рішенням пенсійного органу і звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що надання уточнюючих довідок необхідне лише у випадках відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
При цьому, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку особи, яка звертається за призначенням пенсії, подавати разом із відповідною заявою первинні документи, які б підтверджували відомості, відображені в уточнюючій довідці, виданій підприємством, на якому працювала така особа.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення  суду першої інстанції лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).
Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено такий вид трудової пенсії як за вислугу років.
Відповідно до пунктів 2-1, 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV положення Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбаченими статтями 52, 54, та 55 закону України «Про пенсійне забезпечення забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.
Пунктом «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ, зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII було передбачено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України пенсії призначаються після досягнення працівниками 55 років і за стажу роботи: для чоловіків - не менше як 30 років, з них не менш як 12 років шість місяців на такій роботі; для жінок - не менш як 25 років, з них не менш як 10 років на такій роботі. За відсутності стажу роботи в чоловіків - 30, у жінок - 25 років, у період до 01 квітня 2024 року, пенсія за вислугу років названим особам призначається за наявності стажу роботи в залежності від періоду звернення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено, зокрема, Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, до якого включено наступні професії та посади: бригадири магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; електромонтери і електромеханіки контактної мережі магістральних залізниць; кондуктори вантажних поїздів; кочегари паровозів і парових кранів на залізничному ходу; майстри (шляхові, мостові, тунельні) магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; машиністи автомотрис і мотовозів; машиністи і помічники машиністів паровозів і парових кранів на залізничному ходу; машиністи і помічники машиністів тепловозів; машиністи і помічники машиністів електровозів; машиністи і помічники машиністів дизель-поїздів; машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій); машиністи-інструктори локомотивних бригад; механіки рефрижераторних поїздів (секцій); монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; поїзні диспетчери і старші поїзні диспетчери; регулювальники швидкості руху вагонів; ремонтники штучних споруд магістральних залізниць на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; складачі поїздів; слюсарі по ремонту рухомого складу магесуального права.
Відповідно до пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із вимогами пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження стажу роботи ОСОБА_2 було подано трудову книжку, яка містить всі необхідні відомості про роботу, в тому числі у вагонному депо Донецьк ДП "Донецька залізниця" у період з 01.04.1996 по 19.04.2017, а саме: -01.04.1996-16.11.1999, слюсар по ремонту рухомого складу на пункті технічного обслуговування і ремонту пасажирських вагонів, Вагонне депо станції "Донецьк" Донецької залізниці; - 16.11.1999 - 19.04.2017, оглядач - ремонтник  вагонів на пункті технічного обслуговування і ремонту пасажирських вагонів, Вагонне депо станції "Донецьк" Донецької залізниці.
Судом встановлено, що рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії  № 163750012950 від 13.05.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В обґрунтування рішення зазначено, що права на призначення пенсії на пільгових умовах заявник не має, оскільки документально не підтверджено стаж роботи, який дає право на  призначення  зазначеного виду пенсії.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що довідку вагонного депо Донецьк ДП "Донецька залізна дорога" Донецької народної республіки № 868 від 19.06.2019 про підтвердження пільгового стажу не можна взяти до уваги, оскільки вона є недійсною та не створює жодних правових наслідків відповідно до Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях".
Судова колегія також враховує, що позивач вжив усіх можливих заходів для отримання довідки про наявність пільгового стажу в період з 01.04.1996 по 19.04.2017, звернувшись до AT "Українська залізниця" Регіональної філії "Донецька залізниця". Однак, AT «Українська залізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» листом від 13 червня 2021 року повідомила позивача про неможливість видачі довідки про наявність пільгового стажу у зв`язку з тим, що первинна документація для складання запитуваної довідки знаходиться на непідконтрольній території.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта щодо неможливості врахувати подані позивачем документи для обчислення пенсії, в зв`язку з тим, що вони видані органами, їх посадовими особами чи службовими особами, створеними, обраними чи призначеними на тимчасово окупованій території всупереч діючому законодавству України, а тому такі документи є недійсними і не можуть бути враховані, з огляду на наступне.
Так, згідно з частиною другою статті 14 Закону України від 20.03.2003 №638- IV "Про боротьбу з тероризмом" (зі змінами, внесеними Законом України від 05.06.2014) у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 №79-р) м. Луганськ Луганської області належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Закон України від 18.01.2018 №2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" (далі - Закон №2268-VIII) має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.
У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Судом встановлено, що довідку позивачу видано депо Донецьк ДП "Донецька залізна дорога" Донецької народної республіки.
На переконання суду, те, що архівні документи залишились на окупованій території, в даному випадку не може бути підставою для позбавлення права позивача на отримання пенсії .
Положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", на який посилається відповідач, дають підстави для висновку, про те, що вказаний нормативно-правовий акт жодним чином не скасовують, не обмежують і не звужують закріплені Конституцією України гарантії, права чи свободи позивачів стосовно здійснення соціальних виплат, а лише встановлюють особливий порядок (механізм) реалізації державної політики, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
А тому, судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи у вагонному депо Донецьк ДП "Донецька залізниця" з 01.04.1996 по 19.04.2017, а тому судова колегія погоджується з висновком суду про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії  № 163750012950 від 13.05.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.
Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до стажу роботи який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи у вагонному депо Донецьк ДП "Донецька залізниця" з 01.04.1996 по 19.04.2017 та призначити пенсію за вислугу років, відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 07.05.2021 (дата звернення за пенсією).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про необгрунтоване стягнення за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн., колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 10.06.2021, укладений між позивачем та адвокатським бюро "Катерини Григоренко", акт виконаних робіт (наданих послуг), квитанцію про оплату послуг на суму 5000 грн від 15.06.2021.
Апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції правильно проаналізував долучені документи про надання правової допомоги, та надав їм правову оцінку.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. є співмірним та обґрунтованим розміром зазначених витрат.
Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі № 440/6579/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    О.М. Мінаєва