УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №277/985/21 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В. 
Категорія 23 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №277/985/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» про розірвання договору оренди землі,
за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос»,
на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області, ухвалене 24 листопада 2021 року суддею Заполовським В.В. у смт. Ємільчине, повний текст рішення складено 24 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» (далі – Підприємство) із позовом, у якому просила розірвати договір оренди землі, укладений 09 липня 2015 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший агростандарт+» (далі – ТОВ «Перший агростандарт+»), правонаступником якого є Підприємство, а також стягнути судові витрати.
В обґрунтування позову зазначила, що 09 липня 2015 року між нею та ТОВ «Перший агростандарт+» укладено вищевказаний договір строком на 10 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, за умовами якого вона передала в оренду земельну ділянку кадастровий номер 1821786600:02:000:0284, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею – 1,575 гектарів, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Ємільчинський p., с/рада Симонівська. 
У подальшому їй стало відомо, що ТОВ «Перший агростандарт+» з 18 червня 2018 року перебуває в стані припинення, а договірні зобов`язання останнього передано правонаступнику - Підприємству.
З моменту підписання договору ТОВ «Перший агростандарт+» та Підприємство систематично порушували умови договору щодо своєчасної сплати орендної плати. Станом на 16 вересня 2021 року відповідачем не сплачені кошти за користування земельною ділянкою за 2019, 2020 роки. При цьому, не укладено додаткової угоди щодо погодження позивачем отримання орендної плати в натуральній формі, тому всі розрахунки між сторонами за договором мали здійснюватися виключно у грошовій формі через касу Орендаря з письмовим підтвердженням факту одержання готівки в день її одержання (п. 4.1. договору).
Систематична несплата орендної плати ТОВ «Перший агростандарт+» та Підприємством є підставою для розірвання договору оренди.
Рішенням Ємільчинського районного  суду Житомирської  області від 24 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі, укладений 09 липня 2015 року між ОСОБА_1  та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший агростандарт+», правонаступником якого є Підприємство. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Підприємства – Лисак С.В., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що суд першої інстанції позбавив його права на подання заперечення на відзив. Також, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не надав належних доказів нарахування або вжиття заходів для сплати позивачці орендної плати за 2019-2020 роки. Так, суду була надана копія видаткового касового ордеру від 21.01.2020 з власноручним підписом позивачки, яка підтверджує отримання останньою орендної плати за 2019 рік в розмірі 921,89 грн. Вказавши, що орендар сплатив орендну плату за 2019 рік після обумовленого у договорі строку (31 грудня відповідного року), суд не врахував, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі через касу орендаря з письмовим підтвердженням факту одержання готівки в день її одержання. Отже, умовами договору передбачено саме обов`язок орендодавця вчинити дії, передбачені умовами договору щодо отримання орендної плати в касі орендаря. Тому, на думку відповідача, саме орендодавець мав звернутися до орендаря для проведення орендної плати та саме від орендодавця залежала дата такої виплати. Також, вважає, що позивачка свідомо ухилялася від отримання орендної плати за 2020 рік, не використавши можливість звернутися до каси Орендаря згідно п.4.1 Договору для отримання орендної плати. Окрім того, вона 03 червня 2021 року звернулася до Підприємства з листом про розірвання спірного договору за взаємною згодою сторін та не піднімала питання щодо виплати орендної плати за 2020 рік. Натомість, Орендар надіслав позивачці листа від 08.07.2021, у якому не надав згоди на припинення дії договору оренди та повторно просив орендодавця надати банківські реквізити для здійснення нарахування та виплати орендної плати. Проте, цей лист позивачка проігнорувала. 
У своїх доводах, представник відповідача послався на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17, у якій, зокрема, визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Тому, вважає, що прострочення орендної плати за 2020 рік виникло з винної бездіяльності позивачки, яка систематично ухилялась від отримання орендної плати.
Отже, на думку представника відповідача, висновки суду не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність. 
Зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
У своїх доводах послався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 і від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 та Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17. 
Представники сторін надіслали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).
Стаття 16 Закону України «Про оренду землі» визначає, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору.
Згідно ст. 24 цього Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом першої інстанції встановлено, що 09 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Перший агростандарт+» укладений договір оренди землі щодо оренди земельної ділянки площею 1,575 га, кадастровий номер 1821786600:02:000:0234, згідно якого орендодавець ОСОБА_1 надає, а орендар ТОВ «Перший агростандарт+», в особі директора Дармограй Т.Д., приймає в строкове платне користування вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Симонівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, строк дії договору 10 років (а.с. 12-16).
Орендодавцем та орендарем складено акти приймання-передачі земельної ділянки, що надається в оренду та визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 17). 
Згідно умов договору орендна плата вноситься у строк до 31 грудня кожного року оренди (п. 4.3). Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі готівкою через касу Орендаря з письмовим підтвердженням факту одержання готівки в день її одержання (п. 4.1).
За домовленістю сторін орендна плата може сплачуватись у натуральній формі (зерно, сіно, олія та інше), або відробітковій формі (надання послуг: культивація, оранка, транспортні послуги та інше) по діючим цінам на продукцію, роботи та послуги. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами.
Згідно п.12.4 договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків дія договору припиняється шляхом його розірвання.
Згідно наданої представником відповідача ксерокопії видаткового касового ордеру від 21 січня 2020 року, ОСОБА_1 отримала кошти за договором оренди землі в сумі 921,89 грн. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладеним між сторонами договором передбачено внесення орендної плати до 31 грудня кожного року оренди, тому, сплативши орендну плату за 2019 рік 21 січня 2020 року, орендар порушив умови договору. Суд вказав, що відповідач не надав доказів того, що він нараховував або вживав заходи для сплати позивачу орендної плати за 2019-2020 роки, що є свідченням систематичного невиконання своїх зобов`язань зі сплати орендної плати та підставою для розірвання договору оренди. 
Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
Так, згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. 
У постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17 суд зазначив, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».
Відповідно до ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Умовами договору визначено, що орендар зобов`язаний був сплатити орендну плату позивачці за 2019 рік до 31.12.2019, проте платіж здійснив 21.01.2020, що свідчить про порушення строку виплати орендної плати за 2019 рік та порушення умов договору. 
Також, колегія суддів, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що прострочення виплати орендної плати за 2020 рік сталося з винної поведінки позивачки, яка, на думку відповідача, ухилялася від отримання орендної плати. 
Так, саме позивач, у зв`язку з порушенням орендарем обов`язку здійснити розрахунок за користування земельною ділянкою, 03.06.2021 звернулась до відповідача з листом щодо розірвання договору оренди, у зв`язку з чим Підприємство надіслало їй лист від 08.07.2021 з вимогою надати реквізити оплати за користування земельною ділянкою в 2020 році. 
Водночас, відповідачем не надано доказів, що ним у відповідності до п. 4.3. Договору оренди від 09.07.2015 до 31.12.2019, 31.12.2020 здійснено позивачці плату за користування земельною ділянкою в 2019 та 2020 роках. 
Окрім того, умови договору не містять обов`язку орендодавця звертатися до орендаря для проведення виплати орендної плати, а належних доказів ухилення позивачки від отримання такої виплати, як і перерахування зазначеної суми до каси орендаря у визначений договором строк, відповідач суду не надав. 
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» залишити без задоволення, а рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 квітня 2022 року.