УХВАЛА
 
27 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 308/3329/16
провадження № 51-1820 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                             ОСОБА_1 , 
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,
 
в с т а н о в и в:
 
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з касаційною скаргою.
 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
 
Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
 
Як убачається з касаційної скарги ОСОБА_4 , він вказав як суд касаційної інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, однак, відповідно до положень п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом касаційної інстанції є Верховний  Суд.
 
Згідно з пунктами 3, 4 і 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
 
Однак касаційна скарга засудженого не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального закону.
 
Так, у своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання перегляд вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2020року та ухвали Закарпатського апеляційного суду без зазначення дати її постановлення, що унеможливлює вирішення питання про те, чи може судове рішення, з яким не погоджується засуджений бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до вимог ст. 424 КПК України та чи дотримано скаржником передбачені ст. 426 КПК України строки касаційного оскарження.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 
 
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, суть викладених у касаційній скарзі засудженого доводів зводиться до його незгоди з оцінкою судом доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження,  невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та до тверджень про неповноту судового розгляду, що на підставі статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 , заперечуючи  законність його засудження за ч. 1 ст. 122 КК України, не наводить обґрунтування допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень які тягнуть за собою скасування оспорюваних судових рішень із закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України з підстав, передбачених ч. 1  ст. 438 КПК України.
 
Посилаючись на  порушення судом першої інстанції вимог ст.  86 КПК України при оцінці доказів, засуджений не конкретизував, у чому полягали такі порушення в контексті цієї статті та яким чином вони вплинули на законність судового рішення.
 
Крім того, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, засуджений вказує, що цей суд не надав оцінки доводам його  апеляційної скарги та не навів переконливих мотивів на їх спростування. При цьому ОСОБА_4 не конкретизує, які саме доводи його апеляційної скарги були залишені поза увагою апеляційного суду, а наведені у касаційній скарзі твердження засудженого по суті зводяться до незгоди з висновками цього суду, викладеними в оскаржуваній ухвалі. До того ж, про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України у касаційній скарзі не йдеться.
 
Також ОСОБА_4 заперечує правильність вирішення судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , проте, не наводить жодних доводів на обґрунтування своєї позиції.
 
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
 
Крім того, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПКУкраїни, касаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 цього Кодексу. 
 
Частиною 1 ст. 436 КПКУкраїни передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
 
Однак, вимоги засудженого ОСОБА_4 до касаційного суду є суперечливими та не узгоджуються з положеннями вказаної статті, якою визначені повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки він просить змінити вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду (без зазначення дати її постановлення) в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме, відмовити в задоволенні цих вимог, а кримінальне провадження закрити. Таким чином, вимоги засудженого підлягають уточненню.
 
Всупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК України,засуджений ОСОБА_4 не додав до касаційної скарги копії оскаржуваних судових рішень.
 
Вищенаведене перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
 
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 429 КПК України, Суд, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та надати строк для усунення недоліків – п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                            ОСОБА_3