КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/518/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1311/2022
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
 15 лютого 2022 року                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Качалаби О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Півторака Тараса Олеговича в інтересах акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у складі судді Майбоженко А.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого органу м. Києва Кравець Вадим Валентинович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець виконавчого органу м. Києва Кравець В.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
 
Позов обґрунтовано тим, що 27.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" було укладено Договір споживчого кредиту № 388/02/08-Ж від 27.02.2008 року, за яким відповідач надає позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 47 600 доларів США, зі сплатою 12,5% процентів річних та строком повернення до 26.02.2028. 
 
Також було укладено іпотечний договір № 09/1-28 від 27.02.2008, згідно з яким банком було надано позивачу вище зазначену грошову суму під забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № 388/02/08-Ж від 27.02.2008. 
 
Забезпеченням, згідно іпотечного договору, виступає трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить позивачу на праві приватної власності.
 
У грудні 2019 року позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів та майна позивача, з подальшою його реалізацією на електронних торгах приватним виконавцем Кравцем В.В. на підставі виконавчого напису № 24276, виданого 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.
 
Остання оплата зобов`язання по кредитному договору з боку позивача відбулася у березні 2014 року, після чого з боку відповідача почали надходити листи з вимогою усунення порушень договору та погашення заборгованості, а отже, саме з квітня 2014 року відповідач знав про порушене право, саме з цього моменту в нього виникло право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором.
 
З постановою про відкриття виконавчого провадження, відповідач звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису в жовтні 2017 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги.
 
Отже, виконавчий напис вчинено із грубим порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій», п. 1 ст. 261 ЦК України і відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису.
 
Також вказано, що ОСОБА_1 не отримував від відповідача листи з вимогою повернення суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі.  З цього випливає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису без підтвердженого направлення банком боржнику письмової вимоги щодо усунення порушень за договором кредиту без дотримання 30-денного строку, встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, є порушенням прав Позивача щодо можливості спростування розміру заборгованості.
 
У зв`язку з чим позивачем зазначено, що заявлена відповідачем до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатись безспірною на момент вчинення виконавчого напису, а відповідно, виконавчий напис вчинено із грубим порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій», а тому  просив визнати його таким, що не підлягає виконанню.
 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
В апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районним судом було змінено правове обґрунтування позову та застосовано як підставу для його задоволення Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін, на яку позивач не посилався при пред`явленні позову та не подавав заяв про зміну підстав позову, а отже суд першої інстанції у порушення вимог ст. 264 ЩІК України вийшов за межі позовних вимог.
 
Колегія суддів, заслухавши представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,  вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
 
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.
 
Як убачається з матеріалів справи, 27.02.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" було укладено договір споживчого кредиту № 388/02/08-Ж від 27.02.2008, умовами якого передбачено, що  відповідач надає позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 47 600 доларів США, зі сплатою 12,5% процентів річних та строком повернення до 26.02.2028. 
 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 388/02/08-Ж від 27.02.2008, між сторонами було укладено  іпотечний договір № 09/1-28 від 27.02.2008, згідно якого позивач передав у іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності.
 
Заявою б/н від 31.10.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса Чуловського В.А. з проханням вчинити виконавчий напис на кредитному договорі, за яким стягнути з позичальника на користь банку  строку заборгованість, у сумі 29 252 дол.США., прострочену заборгованість - 9030 дол.США., строкову заборгованість по відсотках-279,14 дол.США.,  прострочену заборгованість по відсотках - 170013,44 дол.США, а всього 55 574,58 дол.США  за період з 01.02.2015 по 11.10.2017 (а.с.148).
 
Встановлено, що 31.10.2017 приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. на підставі заяви представника ПАТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №24276, відповідно до якого нотаріусом запропоновано звернути стягнення кредитної заборгованості за період з 01.02.2015 по 11.10.2017 з  ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 388/02/08-Ж від 27.02.2008, укладеним між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», у розмірі 55 574,58 доларів США (а.с.147).
 
Виконавчий напис приватним нотаріусом вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
 
Ухвалюючи рішення, районний суд виходив з того, що кредитний договір, який не був нотаріально посвідчений, не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже на момент звернення банку до приватного нотаріуса Чуловського В.А. для вчинення виконавчих написів про стягнення відповідної заборгованості з ОСОБА_1 (31.10.2017) діяв Перелік документів у редакції постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, в якому вже не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій на укладеному в простій письмові формі договорі.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів. 
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Постановою № 662 перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
 
Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
 
У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.
 
Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).
 
Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.
 
Колегія суддів  звертає увагу на те, що виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення.
 
Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання.
 
Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду.
 
Таким чином, вчиняючи 31 жовтня 2017 року виконавчий напис, приватний нотаріус Чуловський  В.А. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.
 
Подібна позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду  від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 та у постановах Касаційного цивільного суду  у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц.
 
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Отже, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 31 жовтня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».
 
Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчого напису  б/н від 31.10.2017 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.
 
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,  у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність рішення  з урахуванням заявлених по справі вимог.
 
При цьому, колегія суддів керується також  положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України та частиною п`ятою статті  124 Конституції України, відповідно до якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанцій не підтвердилися під час розгляду  апеляційної скарги.
 
Відповідно до п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно положень ст.375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням  норм  матеріального  і процесуального  права.
 
Отже, апеляційний суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому апеляційну скаргу слід  відхилити, а судове рішення - залишити  без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Півторака Тараса Олеговича в інтересах акціонерного товариства «Альфа-Банк»  залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду  набирає законної сили  негайно та  може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: