КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ 33/824/333/2022                                                                              Постанова винесена суддею Поплавською О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                     

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
 
25 січня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута                     до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Педенка Є.М.,                   розглянувши апеляційну скаргу захисника Педенка Є.М. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року стосовно
                                                                                    
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні трьох доньок: 2015 р.н., 2018 р.н. та 2020 р.н., приватного підприємця, проживаючого за адресою:                       АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою:                    АДРЕСА_2 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від                         25 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,                    з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                 454 грн. 
 
Згідно з постановою суду, 14 квітня 2021 року о 22 год. 30 хв. по                   вул. Обухівська, 116 в м. Києві  ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак  НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку у лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 20, згідно висновку                              № 001950, складеному 14.04.2021 року о 01 год. 30 хв, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України. 
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі захисник Педенко Є.М., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою через її винесення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду, просить її скасувати.
В обґрунтування такого прохання посилається на те, що в порушення вимог ст. 268 КУпАП, суд проводив розгляд справи за відсутності особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення  права на захист, оскільки позбавило ОСОБА_1 можливості дати суду пояснення з приводу занесених до протоколу про адміністративне правопорушення відомостей, а в подальшому призвело до неповноти судового розгляду. 
При цьому, підтверджень, щодо належного повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд у своїй постанові не навів, та й не міг, оскільки ОСОБА_1 не отримував повістки про виклик ні поштою, ні електронною поштою, а також не отримував телефонного дзвінка,              а про рішення суду (постанову) дізнався лише 06.09.2021 року з постанови про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, вважає, що судовий розгляд був однобічний та неповний, без з`ясування усіх фактичних обставин справи та без дослідження і надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, що призвело до постановлення невмотивованого рішення відносно ОСОБА_1 та надто суворого застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення.
 
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, як пропущеного з поважних причин, посилаючись на те, що через неналежне повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання розгляд справи відбувався за його відсутності, а про оскаржуване рішення суду йому стало відомо лише 06.09.2021 року з постанови про відкриття виконавчого провадження, яке і досі ні ОСОБА_1 , ні його адвокату, незважаючи на відповідне звернення до суду 14.09.2021 року, надане не було.
 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Педенка Є.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, котрий, уточнивши своє прохання, просив скасувати постанову та закрити провадження по справі за відсутністю складу правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
 
Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1                 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_1                    у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.
 
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та й самим  ОСОБА_1  без будь-яких зауважень; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001950 від 14.04.2021 року,  відповідно до якого, ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного (каннабіноїди) сп`яніння та відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції. 
 
Посилання захисника Педенка Є.М. під час апеляційного розгляду на недопустимість висновку щодо результатів медичного огляду №001950 від 14.04.2021 року, оскільки невідомо яким способом лікар встановила перебування ОСОБА_1  в стані наркотичного сп`яніння та встановила речовину, оскільки біологічний матеріал у нього не відбирався, є неспроможними, адже цей висновок було складено на підставі даних, що містяться в Акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001950, складеному о 01 год. 30 хв. 14.04.2021 року, за результатами огляду ОСОБА_1  черговим лікарем ОСОБА_2 , якою встановлено, що ОСОБА_1  перебуває у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди).
При цьому з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який не був безпосередньо переглянутий у залі судового засідання з технічних причин, що не дозволили його відкриття, але таке здійснено головуючим-суддею з її робочого комп`ютера в порядку підготовки до апеляційного розгляду, вбачається, що, перебуваючи у медичному закладі, після огляду лікарем, на пропозицію останнього здати на аналіз сечу  ОСОБА_1 вказав, що не заперечує проти цього, але до туалету він не хоче, тоді йому було запропоновано попити води та трохи почекати, і через годину лікар знову запропонувала ОСОБА_1 здати сечу, але останній відмовився, про що самостійно, без будь-якого примусу, вказав в акті медичного огляду. Після цього, у присутності ОСОБА_1 лікар повідомила працівникам поліції, що, згідно клінічної картини і всіх виявлених ознак за результатами огляду, ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання каннабіноїдів, але уточнити речовину впливу на даний момент неможливо через відмову ОСОБА_1 здати аналіз. З результатами огляду ОСОБА_1 ознайомився та отримав копію складеного лікарем висновку, але у присутності лікаря та працівників поліції, без будь-яких пояснень, відмовився від підпису у ньому. 
 
Отже, за даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №001950 від 14.04.2021 року, складеного  за результатами клінічного медичного огляду лікарем ОСОБА_1 , останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння (каннабіноїди), на спростування чого ні ОСОБА_1 , ні його захисником жодних доказів не надано.
 
При цьому і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував того, що йому у лікарні було запропоновано здати на аналіз сечу, але так як була вже пізня година та він не хотів до туалету, а хотів лише спати, тому, навіть після випитого літра води, не зміг здати сечу, хоча від здачі аналізу він не відмовлявся.
Разом з тим, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , у зв`язку із неможливістю здачі ним сечі, вимагав взяти у нього інший біологічний матеріал, а навпаки, відповідно до даних відеозапису, на неодноразову пропозицію лікаря здати аналіз сечі, ОСОБА_1  категорично відмовився, не пояснюючи причин такої відмови та не вказуючи на неможливість здачі ним такого аналізу, у зв`язку з чим у лікаря і не було підстав для взяття на дослідження іншого біологічного матеріалу,а тому такі пояснення ОСОБА_1  розцінюються судом апеляційної інстанції як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.
При цьому, слід зазначити, що відібрання біологічного середовища потрібно для уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, тобто не проведення лабораторних досліджень, не спростовує перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, а свідчить у невизначеності назви речовини, яка спричинила стан такого сп`яніння.
Тому підстав вважати вказаний вище висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1  на стан сп`яніння недійсним, як про те вказав                   захисник в апеляційному суді, зазначаючи, що  ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, оскільки біологічний матеріал у нього не відбирався, судом апеляційної інстанції не встановлено, так як відповідний акт було складено, а сам огляд проведено у відповідності до вимог  Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735.
Крім того, об`єктивних даних про те, що  ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом не перебував у стані наркотичного сп`яніння, ні захисником, ні  ОСОБА_1 суду також надано не було, відсутні такі дані і в матеріалах справи, а тому доводи захисника в цій частині не заслуговують на увагу.
Що стосується доводів захисника про розгляд справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 та порушення у зв`язку із цим його права на захист, надання пояснень та заявлення клопотань, то зазначені права                ОСОБА_1 в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ні ОСОБА_1 , ні його захисником  не надано.
Крім того, за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність  ОСОБА_1  у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення. 
         Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено.
Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення  ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.
При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.  
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому  підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
  
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
п о с т а н о в и л а:
 
Поновити захиснику Педенку Є.М.строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року.
 
Апеляційну скаргу захисника Педенка Є.М. залишити без задоволення,                              а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня             2021 року, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,                    з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
                             Суддя
          Київського апеляційного суду                                             Горб І.М.