ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 червня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/5127/21
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/161/22

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                      Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
за участю секретаря Шапко В.М.,

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Управління освіти Чернігівської міської ради,
особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,
на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2021 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 08.09.2021, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 р. представник ОСОБА_1 – адвокат Замура Л.П. звернулася з позовом до Управління освіти Чернігівської міської ради (далі за текстом – Управління освіти), в якому, після уточнення позовних вимог, просила:
- визнати незаконним наказ Управління освіти від 16.01.2021 № 6-к про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста 1 категорії централізованої бухгалтерії Управління відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строкового трудового договору;
- змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 у вищевказаному наказі на таке: «звільнити від виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 , спеціаліста централізованої бухгалтерії Управління освіти Чернігівської міської ради, з 18.01.2021 на час проходження військової служби в особливий період із збереженням посади та середнього заробітку відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України».
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 з 16.01.2019 працювала на посаді спеціаліста централізованої бухгалтерії Управління освіти за строковим трудовим договором, на час відсутності основного працівника, по 24.10.2021. Після проходження комісії у військовій частині НОМЕР_1 позивач 16.01.2021 подала відповідачеві заяву про звільнення її з займаної посади із збереженням посади і середнього заробітку у зв`язку з прийняттям її на військову службу за контрактом з 18.01.2021. Проте, наказом від 16.01.2021 № 6-к її звільнено з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з виходом на роботу основного працівника. Звільнення ОСОБА_1 з роботи є незаконним, оскільки:
- відповідач не мав права звільнити позивача, яку прийнято на військову службу за контрактом, до закінчення періоду проходження останньою військової служби, так як на період проходження військової служби на неї поширюються гарантії, встановлені ст. 119 КЗпП України, тобто зберігається місце роботи та середній заробіток в установі, в якій вона працювала на момент призову;
- 16.01.2021 ОСОБА_1 не працювала, перебуваючи у відгулі; кінцева дата укладеного сторонами строкового трудового договору мала настати ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Одночасно з позовною заявою представник позивача подала клопотання про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 вперше своєчасно звернулась до суду з позовом, за яким було відкрито провадження, але у зв`язку з неможливістю прибути на судове засідання особисто ними подавались клопотання про перенесення слухання справи. Проте суд, незважаючи на поважність причин неприбуття їх у судове засідання, залишив позов без розгляду.
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив із того, що:
- трудові відносини між сторонами припинені 16.01.2021; наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий у відповідності до вимог чинного законодавства про працю: припинення укладеного сторонами трудового договору обумовлено його умовами і підстав для увільнення ОСОБА_1 з 18.01.2021 від виконання посадових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом та збереження в Управлінні посади, яку вона обіймала, і середнього заробітку нема;
- посилання позивача на те, що закінчення строку дії укладеного сторонами трудового договору обумовлено конкретною датою – 24.10.2021 та що її звільнення до настання цієї дати є порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є хибними, оскільки вказаний у наказі про прийняття ОСОБА_1 на роботу строк, на який останню прийнято на роботу, безпосередньо пов`язаний з перебуванням основного працівника - ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку;
- позивачем пропущено тримісячний строк звернення з позовом до суду і нею та її представником не надано доказів пропуску цього строку з поважних причин.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким задовольнити її позов. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
- судом не враховано, що 16.01.2021 позивач не працювала, що протягом всього цього дня вона проходила комісію та в кінці дня передала до відділу кадрів заяву, довідку-повідомлення від 16.01.2021 № 8 про прийняття її на службу та зарахування до особового складу з 18.01.2021;
- 18.01.2021 ОСОБА_1 розпочала службу, 19.01.2021 остання отримала листа з наказом про звільнення, а 20.01.2021 вона отримала трудову книжку, яка заповнювалась при ній. При цьому відповідач надав суду копію акту про те, що вона відмовилась 16.01.2021 отримати трудову книжку; 
- чинне законодавство не містить застереження про непоширення гарантій, встановлених ст. 119 КЗпП України, на працівників, робота яких виконується на умовах строкового трудового договору;
- припинення трудових відносин з працівником, призваним на військову службу в особливий період, з будь-яких причин, у тому числі й на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, вважається порушенням законодавства про працю;
- позивач не пропустила строк звернення до суду. Так, 19.01.2021 вона отримала копію наказу про звільнення і 17.02.2021 звернулась з такою ж позовною заявою до суду, на підставі якої було відкрито та призначено справу до розгляду на 24.03.2021. Але у зв`язку з неявкою позивача в судове засідання з поважних причин суд залишив позов без розгляду. Оскільки позивач перебувала у тривалому відрядженні, про що був сповіщений суд, ухвали про відкриття провадження у справі вона не отримувала, правову позицію з представником щодо оскарження ухвали не обговорювала, то за її проханням представником подано повторно позовну заяву в порядку ч. 2 ст. 257 ЦПК України. При її поданні подано клопотання про поновлення строку, про який йдеться. Суд, відкриваючи провадження у справі, не виносив ухвалу про відмову у задоволенні вказаного клопотання і зауважень щодо пропуску строку без поважних причин у суду не виникло. 
У відзиві на апеляційну скаргу Управління освіти Чернігівської міської ради просить залишити її без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з неправильним застосуванням місцевим судом норм матеріального права при вирішенні справи.
У справі встановлено таке.
Наказом Управління освіти від 16.01.2019 № 6-к ОСОБА_1 з 17.01.2019 прийнято на посаду спеціаліста централізованої бухгалтерії за строковим трудовим договором - на час відпустки основного працівника ОСОБА_3 . Цим же наказом останній надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.01.2019 по 24.10.2021 (копія наказу – арк. 14).
15.01.2021 ОСОБА_1 звернулась до командира 4-го взводу контролерів (з охорони об`єктів «Укриття» та «СВЯП-2» 1- спеціальної комендатури) з заявою про подання ним клопотання перед командуванням військової частини НОМЕР_1 на прийняття її на військову службу за контрактом строком на 3 роки (копія заяви – арк. 117).
У цей же день - 15.01.2021 ОСОБА_2 подала відповідачеві заяву про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та про дозвіл приступити до виконання своїх обов`язків з 18.01.2021; цю заяву погоджено (її копія – арк. 82).
16.01.2021 ОСОБА_1 написала заяву про увільнення її від виконання посадових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом з 18.01.2021 із збереженням посади і середньої заробітної плати. До заяви нею додано довідку військової частини № 8 від 16.01.2021, копії наказу та контракту відповідного змісту (копія заяви на арк. 90). Згідно з вказаною довідкою ОСОБА_1 дійсно приймається на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 (по охороні ДСП ЧАЕС) на посаду контролера 4-го взводу контролерів (з охорони об`єктів «Укриття» та «СВЯП-2») 1-ї спеціальної комендатури з 18.01.2021 (копія довідки – арк. 91).
16.01.2021 видано наказ по Управлінню освіти № 5-к, згідно з яким перервано надану ОСОБА_2 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років і з 18.01.2021 їй дозволено приступити до виконання службових обов`язків (копія наказу – арк. 83).
Наказом Управління освіти від 16.01.2021 № 6-к, у якому виправлено описку наказом цього ж Управління від 26.02.2021 № 15-к, ОСОБА_1 - спеціаліста централізованої бухгалтерії звільнено з 16.01.2021 із займаної посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору, за п. 2 ст. 36 КЗпП України (копії наказів – арк. 84, 85).
З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що її 16.01.2021 звільнено з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії Управління освіти у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу № 06-к від 16.01.2021 (арк. 20).
У цей же день - 16.01.2021 співробітниками Управління освіти, а саме начальником відділу кадрової та юридичної роботи ОСОБА_4 , заступником головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Завалій Л.О., головним спеціалістом професійно-технічної освіти Буряк М.І. складено акт про те, що у цей день о 16 год. 55 хв. ОСОБА_1 - спеціалісту централізованої бухгалтерії управління освіти, звільненій 16.01.2021 наказом від 16.01.2021 № 6-к за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у кабінеті відділу кадрової та юридичної роботи було запропоновано ознайомитися з наказом про звільнення та отримати трудову книжку, але ОСОБА_1 відмовилася від ознайомлення з наказом про звільнення та від отримання трудової книжки (копія акту – акр. 86).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.01.2021 № 10 солдат ОСОБА_1 зарахована до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, прийнята на військову службу за контрактом згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2021 № 5 о/с на 3 роки з 18.01.2021 по 17.01.2024 і 18.01.2021 призначена на посаду контролера 4-го взводу контролерів (з охорони об`єктів «Укриття» та «СВЯП-2») 1-ї спеціальної комендатури (ВОС – 100203П). Витяг зі згаданого наказу зареєстровано в Управлінні освіти 20.01.2021 під № 19/2-09 (його копія на арк. 26, 94). 
В цей же день - 18.01.2021 Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено контракт про походження останньою військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу. Цей контракт надано Управлінню освіти 20.01.2021 та зареєстровано під № 19/2-09 (копія контракту – арк. 27, 93).
Управління освіти листом від 18.01.2021 № 54/2-09.03/2021 повідомило ОСОБА_1 про її звільнення з 16.01.2021 у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України та запросило останню з`явитися у відділ кадрової та юридичної роботи для отримання трудової книжки (копія листа – арк. 16, 87). Лист отримано позивачем 19.01.2021, що підтверджено копіями документів підприємства поштового зв`язку відповідного змісту (арк. 17, 88, 89).
20.01.2021 ОСОБА_1 подала начальникові Управління освіти заяву (зареєстрована під № 19/2-09) про надання їй копії заяви про увільнення від посадових обов`язків згідно з ст. 119 КЗпП України, в зв`язку з прийняттям її на військову службу, яка нею була написана і прийнята Управлінням 16.01.2021, додатками до якої є копії наказу, витягу і контракту про проходження військової служби в Національній гвардії України відповідного змісту (копія заяви – арк. 95).
Заявою від 20.01.2021 позивач повідомила начальника Управління освіти про написання нею 16.01.2021 заяви про увільнення у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, яка прийнята відділом кадрів, та про ненадання їй наказу про звільнення (копія заяви від 20.01.2021 – арк. 22, 92).
У відповідь на заяви від 20.01.2021, яку датовано 03.02.2021 (вих. № 27/21/вих/02.09) Управління освіти надало ОСОБА_1 копію її заяви від 16.01.2021 та повідомило, що ця заява не була задоволена, що розпорядчих рішень на її підставі не приймалось, оскільки ОСОБА_1 звільнена 16.01.2021 за закінченням строку трудового договору наказом від 16.01.2021 № 6-к, у зв`язку з виходом на роботу основного працівника ОСОБА_6 (копія відповіді – арк. 23).
Відповідно до копії табеля обліку робочого часу за січень 2021 р., ОСОБА_1 16.01.2021 відпрацювала повний робочий день, а ОСОБА_2 стала до роботи 18.01.2021 (арк. 97).
З копії відомості на виплату грошей № 900013 і скриншоту екрана мобільного телефону вбачається, що зарахування заробітної плати на картковий рахунок ОСОБА_1 відбулося 15.01.2021 в сумі 3000 грн 00 коп. (арк. 119, 96).
ОСОБА_1 отримала трудову книжку 20.01.2021, що підтверджується витягом з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (арк. 98-100).
Аналізуючи надані докази і норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків.
Припинення дії укладеного сторонами строкового трудового договору обумовлено настанням події - закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років основного працівника ОСОБА_2 : остання, достроково вийшовши з цієї відпустки, стала до роботи 18.01.2021.
Згідно з абз. 2 п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (з наступними змінами), днем звільнення вважається останній день роботи. Крім того, пункт 2 ч. 1 ст. 24 "Про військовий обов`язок і військову службу" приписує, що для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. До того ж пунктом 1 ч. 1 ст.25 і підпунктом «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» накладено заборону військовим посадовим особам (військовослужбовцям) займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України, а інше в контексті спору між сторонами не передбачено ні Конституцією, ні законами України.
За змістом ст.ст. 23, 36 ч. 1 п. 2 КЗпП України і ст. 18 ч. 3 Закону України «Про відпустки» у їх сукупності, переривання основним працівником відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та вихід його на роботу є безумовною підставою для звільнення працівника, прийнятого на період вказаної відпустки основного працівника, за ст. 36 ч. 1 п. 2 КЗпП України.
З наведеного випливає, що укладений сторонами строковий трудовий договір закінчився 16.01.2021 – в останній день роботи ОСОБА_1 в Управлінні освіти і що він не міг бути розірваним 18.01.2021 з будь-якої іншої, ніж вказана у попередньому абзаці, підстави.
Отже висновок суду І інстанції про відмову в задоволенні позову є вірним.
Всі доводи апеляційної скарги, крім наведеного нижче, судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи та визначеним відповідно до них правовідносинам.
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Замурою Л.П. позов здано на пошту 12.05.2021 (арк. 45).
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник може звернутися до місцевого загального суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Проте пунктом 1 гл. ХІХ «Прикінцеві положення» цього Кодексу передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього ж Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабміну України від 09.12.2020 № 1236 (з наступними змінами) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19.12.2020 до 31.08.2022 на території України установлено карантин (п. 1).
З наведеного у попередніх трьох абзацах випливає, що ОСОБА_1 не пропущено строк звернення до суду з позовом, що розглядається у рамках цієї справи, так як пред`явлення нею позову мало місце в період карантину. Отож висновки місцевого суду про пропуск останньою строку звернення до суду і про відмову в позові з цієї підстави є хибними. Тому оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду та про відмову в позові з цієї підстави і залишенню без змін в іншій частині.
Оскільки розгляд справи не закінчився задоволенням позову, то апеляційний суд не має підстав для перерозподілу судових витрат.
Законність та обґрунтованість рішення суду І інстанції перевірено у межах доводів позовної заяви та апеляційної скарги; підстав для застосування для вирішення справи припису ч. 4 ст. 367 ЦПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2021 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновки про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду і про відмову в позові з цієї підстави.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий:                                               Судді: