РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року
м. Рівне

Справа № 564/1138/21
Провадження № 22-ц/4815/267/22

Рівненський апеляційний суд :
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючий: Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.01.2018 року, чим підтвердила свою згоду, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідачка своєчасно не надала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідачка, станом на 28.02.2021 року має заборгованість: 30923,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч .: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 30923,65 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8203,03грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія..
Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 39126,68 гривень.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року Банку відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком поговору. До суду надана копія заяви, в якій відповідачка особистим підписом засвідчила, що «Я згоден, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua ”.
Вказує, що згідно висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08.07.2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника), під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 року по справі №642/5533/15-ц, постанові від 19.09.2019 року у справі №127/7543/17, у постанові від 23.12.2019 року у справі № 375/250/18.
На підставі анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 з початковим кредитним лімітом 600 грн., який неодноразово змінювався, наприклад 02.03.2019 року було підвищено до 30000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, відповідачка зверталась до Банку з метою перевипуску карти. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.
Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачці встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачкою грошей, отримання нею коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5. З виписки вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, однак використані кредитні кошти Банку не повернула.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2019 року по справі № 153/1334/16: “...Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини... Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не довів існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти, із врахуванням того, що спір відносно існування кредитних зобов`язань відповідача на час касаційного перегляду цієї справи судами фактично не вирішено, є передчасним. Суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався заявник в касаційний скарзі, що може свідчити про визнання договірних правовідносин".
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, що складається з 2-х складових, а саме:
0,00 - заборгованість за поточним тілом кредиту;
- 30923,65 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.
Тобто, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами, така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості.
Кредитний  ліміт  є поновлювальною кредитною лінією, тобто  відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися  кредитними  коштами.
Наголошує, що суми, які він просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені.
Зокрема, із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 зазначено: «…однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ВПВС погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він в праві вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів», що не було враховано судом.
Просить рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.
Відповідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву № б/н від 12.04.2013 року і отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. 
Згідно наданої позивачем довідки про видачу кредитних карток, відповідач отримала: 07.05.2014 року картку номер НОМЕР_1 з терміном дії до «08/17»; 28.12.2014 року картку номер НОМЕР_2 з терміном дії до «12/18»; 20.02.2015 року картку номер НОМЕР_2 з терміном дії до «12/18»; 05.05.2017 року картку номер НОМЕР_3 з терміном дії до 11/20. 
Згідно наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відповідачці 16.11.2014 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт 0,00 грн., 02.12.2014 року кредитний ліміт збільшився до 600,00 грн., 06.07.2015 року кредитний ліміт збільшено до 5000 грн., 05.05.2017 року кредитний ліміт збільшено до 5000 грн., 30.08.2017 року кредитний ліміт збільшено до 10 000 грн., 02.10.2017 року кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн., 15.10.2017 року кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн., 01.11.2017 року кредитний ліміт збільшено до 22 000 грн., 20.11.2017 року кредитний ліміт збільшено до 24 000 грн., 23.11.2017 кредитний ліміт збільшено до 26 000 грн., 08.12.2017 року кредитний ліміт збільшено до 28 000 грн., 12.12.2017 року кредитний ліміт збільшено до 30 000 грн., 22.12.2017 року кредитний ліміт збільшено до 32 000 грн., 03.01.2018 року кредитний ліміт збільшено до 34 000 грн., 15.01.2018 року кредитний ліміт збільшено до 35000 грн., 06.02.2018 року кредитний ліміт зменшено до 20 440 грн., 06.02.2018 року кредитний ліміт зменшено до 4000 грн., 06.02.2018 року кредитний ліміт зменшено до 25 000 грн., 08.02.2018 року кредитний ліміт зменшено до 18140 грн., 08.02.2018 року кредитний ліміт зменшено до 4000 грн., 20.03.2018 року кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн. 19.02.2019 року кредитний ліміт збільшено до 30 000 грн., 02.03.2019 року кредитний ліміт збільшено до 35000 грн. 26.12.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.
В матеріалах справи  міститься виписка з рахунку за договором б/н станом на 14.04.2021, клієнт -   ОСОБА_1 з якої  вбачається, що остання операція по рахунку датована 26.03.2020 — погашення обов`язкового платежу із залишком після операції “33686,75 грн. ” 
Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.04.2013 року, укладеним між Приватбанком та клієнтом -   ОСОБА_1 , станом на 12.04.2021 року загальна сума заборгованості становить 39126,68 грн., з яких: 30923.65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 30923,65 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками ; 8203,03 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія..
Позивачем додано до матеріалів справи витяг із Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та копія Умов та Правил надання банківських послуг.
Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві позичальника від 12.04.2013 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідачка ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачкою та не містять її підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.04.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Виходячи з аналізу наданої банком роздруківки Умов та правил надання банківських послуг та ч.1 ст. 1054 ЦК України, за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в т.ч. входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти.
З наданої банком виписки по рахунку відповідача видно, що банком при розрахунку враховувались транзакції за наступними операціями: «Страхування кредитного ліміту», «Страхування комунальних платежів», «Захист на кожен день», «Скарбничка», «Миттєва розстрочка», «Оплата частинами», регулярне списання платежу за договором 19032126666028 (списання з карткового рахунку); регулярне списання платежу за договором 19061427092974 (списання з карткового рахунку); регулярне списання платежу за договором 18112317513249 (списання з карткового рахунку); регулярне списання платежу за договором 19012318007274 (списання з карткового рахунку); списання щомісячного платежу за договором 19013018051292; списання щомісячного платежу за договором 19010217876121; комісія за обслуговування (членський внесок).
Проте, позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів укладення між сторонами угоди щодо здійснення таких операцій, умови, які б дозволяли перевірити обґрунтованість розміру таких транзакцій та підстави їх врахування при розрахунку заборгованості.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року.
Слід наголосити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.04.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З матеріалів справи вбачається і не  спростовано відповідачкою, що 12.04.2013 року вона звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг і підписала Анкету-заяву № б/н від 12.04.2013 року, на підставі якої отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. На підставі договору, відповідачці видавались кредитні картки, встановлювався кредитний ліміт, який станом на 02.03.2019 рік становив 35000 грн. Відповідачка з 2014 року користувалась картками, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснювала погашення заборгованості по кредитному договору, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 .
Враховуючи транзакції за випискою по рахунку відповідачки, за винятком тих надходжень та списань, які не були погоджені сторонами та умови яких відсутні в підписаній анкеті-заяві, з 07.07.2016 року,  ОСОБА_1 фактично вклала 328671,4 грн. та фактично використала 236003,74 грн., а тому підстави для стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування щодо заявлених вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                        С.В. Боймиструк

Судді:                                                                С.О. Гордійчук

                                                                       С.С. Шимків