ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року	Львів	Справа № 140/14450/21 пров. № А/857/4374/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Обрізко І.М., 
суддів                                                            Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання          Хабазні Ю.Є.,
за участю представника позивача                    Таран О.П.,
за участю представника відповідача                    Наумчик Р.П.,                          

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 25 січня 2022 року, прийняте суддею Смокович В.І. о 12 годині 41 хвилині у м.Луцьку, повний текст складено 31.01.2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньспецгруп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

                                                              встановив:

ТОВ «Волиньспецгруп» (надалі – позивач) звернулося з адміністративним позовом до Волинської митниці   про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 12 жовтня 2021 року №205140/2021/000050/2, №205140/2021/000051/2 та №205140/2021/000052/2.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду  від 25 січня 2022 року позов задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 12 жовтня 2021 року №205140/2021/000050/2, №205140/2021/000051/2 та №205140/2021/000052/2. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь ТОВ «Волиньспецгруп» судовий збір в розмірі 6810,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Задовольняючи позов, суд зазначив, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару «робоче взуття на підошві». Позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи містять розбіжності і неточності.
Однак, судом із матеріалів справи з`ясовано, що продавець пояснив вартісну оцінку в світлі польського законодавства, а саме, польський брокер повинен проставляти середню статистичну вартість.
Щодо розбіжностей в умовах поставки ЕХW (Інкотермс 2010) та СРТ Луцьк, то суд врахував , що п. 1.2 контракту від 01 грудня 2020 року №01/06/2020 передбачено, що ціна на товар встановлюється на умовах СРТ Луцьк (Інкотермс 2010), однак, до даного Контракту 07 квітня 2021 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1 згідно якої передбачено, що ціна на товар встановлюється на умовах EXW (Інкотермс 2010).
Щодо банківських платіжних документів, то згідно Додаткової угоди №2 до Контракту (від 01.12.2020 року) покупець має право проводити 100% передоплату, а також можлива відстрочка платежу до 90 днів.
Щодо МД №UA205140/2021/069150, то митне оформлення відбулось по інвойсу №21 DЕХ та передбачено після оплату на 21.10.2021 року, тобто на момент митного оформлення термін оплати не настав.
З приводу розбіжностей у банківських реквізитах, то згідно листа продавця, останній ввів неправильну назву банку із тим жде рахунком. Однак, кошти отримано повністю.
Разом з тим, відповідач не  вказав, як розбіжності впливають на митну вартість товару .
Крім того, суд звернув увагу на відсутність пояснень відповідача щодо застосування резервного( шостого) методу та пояснення щодо зроблених коригувань.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Волинська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розбіжності у вартості сіяли сумніви щодо правильності митної вартості товару. Маються покликання на постанову Верховного Суду від 15.08.2019 року в справі №826/19400/15.
На запит Волинської митниці, декларантом не було подано  жодних витребуваних митницею документів, про що повідомлено листом.
Пояснення митного брокера  у листах, з покликанням на польське законодавство жодним чином не підтверджено.
Обґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за іншими методами, окрім резервного (шостого).
Звертає увагу на те, що декларантом оформлено товар у вільний обіг, але в межах 80 днів з дня випуску товару із додатковими документами  на підтвердження заявленого рівня митної вартості позивач не звертався.
Також апелянт не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу, стягнутих на користь позивача.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Розгляд справи завершено із-за технічної несправності без учасників.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Волиньспецгруп» та фірмою ADMAR TRADE Sp.z о.о. (Польща) було укладено Контракт від 01 грудня 2020 року №01/06/2020 (арк. спр. 75-79 том 1), згідно якого продавець - польська фірма ADMAR TRADE Sp.z о.о. (Польща) зобов`язувалась постачати на адресу ТОВ «Волиньспецгруп» товари на умовах EXW Луцьк згідно інвойсів, по цінах, в них зазначених.
Згідно із пунктами  1.2, 1.3 Контракту №01/06/2020 встановлено, що загальна сума контракту складається із сум всіх поставок, здійснених продавцем покупцю протягом дії даного контракту; ціна на товар встановлюється на умовах СРТ Луцьк (ІНКОТЕРМС-2010).
Відповідно до пункту 3.1 Контракту №01/06/2020 покупець зобов`язується провести 100% передоплату за кожну партію товару згідно з рахунком-фактурою (інвойсом), виставленому продавцем товару, який є предметом контракту.
Пунктом 4.1 передбачено, що якість товару повинна відповідати стандартам і бути підтверджена наступними документами і сертифікатами, наданими постачальником: оригіналом рахунку-фактури (інвойсом).
З метою декларування товару «Взуття на підошві з поліуретанової гуми та верхом з натуральної замши (коров`яча шкіра)» на митний пост Волинської митниці подано МД від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069263, в якій митна вартість товару декларантом визначена за основним методом - за ціною договору (контракту)  у розмірі 23203,500 PLN, що згідно курсу становить 154233,59 грн, статистична вартість 154,23359 (арк. спр. 157-158 том 1) та МД від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069150, в якій митна вартість товару декларантом визначена за основним методом - за ціною договору (контракту)  у розмірі 12042,7500 PLN, що згідно курсу становить 167993,81 грн, статистична вартість 80,05942 (арк. спр. 218-220 том 1).
З метою декларування товару «Робоче взуття на підошві з поліуретану та верхом з пресованої коров`ячої шкіри, з металевим підноском» на митний пост Волинської митниці подано МД від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069556. Митна вартість товару декларантом визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) у розмірі 25097,0900 PLN, що згідно курсу становить 166738,67 грн, статистична вартість 166,73867 (арк. спр. 188-189 том 1).
Разом із вищезазначеними деклараціями декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару подано наступні документи: рахунок фактура (інвойс), автотранспортна накладна, експортна декларація (походження товару), банківський платіжний документ, що підтверджує оплату товару, контракт (договір купівлі-продажу товару), платіжне доручення, що підтверджує оплату товару.
Відповідач запропонував декларанту надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації (документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни, за попередні періоди); прейскурант (прайс-лист) виробника товару для загального кола покупців відповідно до VII статті ГАТТ; договір (угоду, контракт) із третіми особами про поставку товару, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; калькуляцію транспортних витрат, оскільки транспортування здійснювалось власним транспортом підприємства; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. 
ТОВ «Волиньспецгруп» листами від 12 жовтня 2021 року №70214, №70377, №70213 повідомило митний орган, що декларантом надано всі наявні документи та просило випустити товар у вільний обіг (арк. спр. 174, 202, 224 том 1).
Волинська митниця прийняла рішення від 12 жовтня 2021 року №205140/2021/000050/2 про коригування митної вартості товарів за декларацією від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069263, згідно із графою 30 якого митну вартість товару  визначено за резервним методом.
У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, також в зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності, а саме: 
в декларації країни відправлення від 07 жовтня 2021 року №21PL301010E1131093 числове значення вартості товару становить 22740 Злотих, а в рахунку-фактурі від 07 жовтня 2021 року №21- DEX/10/07/05 – 23203,50 Злотих; 
в Контракті №01/06/2020 від 01 грудня 2020 року умови поставки СРТ Луцьк, в додатковій угоді №1 від 07 квітня 2021 року до Контракту умови поставки EXW Okszow, в рахунку-фактурі від 07 жовтня 2021 року №21-DEX/10/07/05 - EXW Okszow. Проте до попередніх митних оформлень ТОВ «Волиньспецгруп» подавало ту ж саму Додаткову угоду №1 до Контракту від 07 квітня 2021 року №01/06/2020 тільки з умовами поставки EXW Луцьк (Україна) (арк. спр. 155-156 том 1).
Волинська митниця прийняла рішення від 12 жовтня 2021 року №205140/2021/000051/2 про коригування митної вартості товарів за митною декларацією від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069556, згідно із графою 30 якого митну вартість товару  визначено за резервним методом.
У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять yсіx даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, ознаки підробки, з саме: 
в декларації країни відправлення від 07 жовтня 2021 року № 2 21PL301010Е1131109 числове значення вартості товару становить 24634 Злотих, а в рахунку-фактурі №21-DEX/10/07/01 від 07 жовтня 2021 року – 25097,09 Злотих; 
в Контракті від 01 грудня 2020 року умови №01/06/2020  поставки СРТ Луцьк, в Додатковій угоді від 07 квітня 2021 року №1 до контракту умови поставки EXW Okszow, в рахунку-фактурі № 21-DEX/10/07/01 від 07 жовтня 2021 року - EXW Okszow. Проте до попередніх митних оформлень ТОВ «Волиньспецгруп» подавало ту ж саму Додаткову угоду №1 до Контракту від 07 квітня 2021 року №01/06/2020 тільки з умовами поставки EXW Луцьк (Україна) (арк. спр. 186-187 том 1).
Волинська митниця прийняла рішення від 12 жовтня 2021 року №205140/2021/000052/2 про коригування митної вартості товарів за МД від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069150, згідно із графою 30 якого митну вартість товару  визначено за резервним методом.
У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять yсіx даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, ознаки підробки, з саме: 
згідно пункту 3.1 Контракту від 01 грудня 2020 року №01/06/2020 передбачено передплату за кожну партію товару згідно рахунку-фактури, однак до митного оформлення даний документ не поданий; 
вартість товару, зазначена в експортній декларації від 07 жовтня 2021 року №21PL301010E1131117 24824 PLN не відповідає ціні товару, зазначеній в графі в рахунку - фактурі від 07 жовтня 2021 року №21-DEX/10/07/06-25287,15 PLN; 
згідно пункту 4.1 Контракту від 01 грудня 2020 року №01/06/2020 передбачено подання постачальником сертифікату, однак він не поданий до митного оформлення (арк. спр. 213-214).
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 МК України) та методу 2б (статті 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МК України) та методу 2г (статті 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Митну вартість за МД від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069263 та №UA205140/2021/069556 визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, відповідно до наказу ДМСУ від 01 липня 2021 року №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитспужби на товар на рівні - 21,46 Дол.США/кг за МД №UA205140/2021/004750 від 08 липня 2021 року та за МД від 11 жовтня 2021 року №UA205140/2021/069150 - на підставі цінової інформації МД від 27 вересня 2021 року №UA205140/2021/60083 на рівні 21,77 дол СІІІА /кг з врахуванням положень статті 64 МК України. 
Коригування митної вартості слугувало підставою для видання карток відмови у митному оформленні (випуску) товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№UA205140/2021/002108, №UA205140/2021/002109, №UA205140/2021/002109 з таких причин: митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари та неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних митним органом, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 МК України (арк. спр. 163-164,  192-193, 221-222 том 1). 
Митне оформлення для випуску у вільний обіг вказаних товарів було здійснено за МД від 12 жовтня 2021 року №UA205140/2021/070164, №UA205140/2021/070179, №UA205140/2021/002114 (арк. спр. 159-160,  190-191, 227-228  том 1).
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6)  транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року в справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Окрім цього, Верховний Суд у цій справі звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Вищенаведене свідчить, що платникам варто критично ставитися до запитів митного органу надати додаткові документи, адже такі запити можуть бути формальними та вимагати документи, які не є обов`язковими згідно із законодавством або не стосуються визначення митної вартості імпортованого товару.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 року в справі № 820/4849/16 наголосив, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить саме на платнику податків. Суд також назвав вимоги до запиту додаткових документів, відповідно до яких митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
До подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі № 809/1838/15, вказавши що приписи чинного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У справі № 820/263/17 Верховний Суд також наголосив, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою.
Колегія суддів звертає увагу на те, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16).
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - за ціною договору.
Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Для оцінки рішень про коригування митної вартості товару, на думку апеляційного суду, необхідно дослідити та з`ясувати чи є сумніви митного органу щодо митної вартості товару, яку визначив декларант, обґрунтованими і чи вправі був митний орган витребувати додаткові документи та чи всі документи, які витребував митний орган стосуються обставин, які викликали у митного органу сумніви щодо правильності визначення митної вартості декларантом.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем виявлено розбіжності щодо ціни товару, яка вказана у рахунках-фактурах, та експортній декларації.
Проте, апеляційний суд зазначає, що лише рахунок-фактура (інвойс), згідно з частиною 1 статті 3 МК України є документом, який підтверджує митну вартість. Натомість, митна декларація країни відправлення, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, є документом, який митний орган вправі додатково витребувати з метою усунення розбіжностей, підробки чи неточності виявлених у документах, які підтверджують митну вартість та вказані у частині 1 статті 53 МК України. Митна декларація країни відправлення не є документом, який підтверджує митну вартість товару, тому митний орган не міг посилатися на виявлені у ній розбіжності.
Апеляційний суд наголошує, що копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.
При цьому, відповідач не відреагував на пояснення позивача з цього приводу, який надав лист продавця, де вказано, що, згідно з нормами законодавства Республіки Польща,  які чітко регламентують вказані правовідносини польського декларанта та держави і визначають, що при заповненні митної декларації суб`єкт (Польський брокер) повинен вибрати та проставити в зазначеній декларації середню статистичну вартість, що власне і було зроблено (Міністерство фінансів - Національна податкова адміністрація Інструкції по заповненню митних декларацій A1S/IMPORT,AES/ECS2, NCTS2 від 22 травня 2019 року Варшава, 2019, 4 пункт 4 Закону від 08 січня 1993 року, «З податку на товари та послуги та акцизного податку», вибирається середня статистична вартість), тому з такими висновками суб`єкта владних повноважень не може погодитись.
Відповідач не спростував твердження позивача про те, що статистична ціна вказана у митній декларації країни відправлення не є ціною товару, а також те, яким чином заповнюється цей рядок у країні відправлення.
Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач необґрунтовано посилався на ці розбіжності, як на аргумент того, що вони впливають на митну вартість товару.
Щодо твердження митного органу, що в Контракті від 01 грудня 2020 року №01/06/2020 умови поставки СРТ Луцьк, в Додатковій угоді  від 07 квітня 2021 року №1 до контракту, умови поставки EXW, в рахунку фактурі EXW Луцьк, суд зазначає наступне.
Пунктом 1.2 Контракту від 01 грудня 2020 року №01/06/2020 передбачено, що ціна на товар встановлюється на умовах СРТ Луцьк (Інкотермс 2010).
Однак, до даного Контракту 07 квітня 2021 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1 згідно якої передбачено, що ціна на товар встановлюється на умовах EXW (Інкотермс 2010), вказана додаткова угода була надана митному органу під час митного оформлення про що свідчить графа 44 митної декларації.
На виконання вказаного пункту угоди у всіх зазначених вище інвойсах зазначено умови поставки EXW (Інкотермс 2010), які були передбачені додатковою угодою до контракту, тобто, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, розбіжності з приводу умов поставки відсутні.
Що стосується ненадання банківських платіжних документів, суд зазначає, що згідно Додаткової угоди №2 до Контракту від 01 грудня 2020 року №01/06/2020 пунктом 3.1 визначено, що покупець має право проводити 100% передоплату за кожну партію товару згідно інвойса виставленого продавцем, а також можлива відстрочка платежу до 90 днів з дати відвантаження товару, який є предметом даного контракту.
Таким чином, згідно з Додатком №2 до Контракту №01/06/2020 покупець проводить передоплату за кожну партію товару, а також можлива відстрочка платежу до 90 днів. Даний додаток додавався до митного оформлення до кожної із поданих позивачем декларацій про що зазначено в графі 44 декларацій.
По митній декларації №UА205140/2021/069150 (декларація №205140/2021/070208 по якій завершено митне оформлення) митне оформлення відбувалось по Інвойсу №21DEX 10/07/06 від 07 жовтня 2021 року, який поданий до декларації передбачено післяоплату та визначено термін сплати 21 жовтня 2021 року. Тобто на момент митного оформлення термін оплати не настав, відтак платіжний документ у декларанта був відсутній і не міг бути поданий до митного оформлення, про що декларант повідомив митний орган листом із наданням відповідних пояснень, а відтак, такі доводи відповідача спростовуються вищенаведеними письмовими доказами представника позивача.
Відповідно до довідки ПАТ «Укргазбанк» від 17 січня 2022 року №5-102/02/58/2022 оплата по даній декларації згідно вищевказаного інвойсу була виконана згідно SWIFT рахунку №24 від 04 листопада 2021 року в сумі 25278,15 PLN.
По митній декларації №UА205140/2021/069263 (декларація №205140/2021/070164 по якій завершено митне оформлення) митне оформлення відбувалось по Інвойсу №21DEX 10/07/05.
Згідно з інформацією ПАТ «Укргазбанк» від 17 січня 2022 року №5-102/02/58/2022 оплата по даній декларації вищевказаного інвойсу була виконана згідно SWIFT рахунку №48 в сумі 10464,27PLN та SWIFT рахунку №47 від 27 жовтня 2021 року в сумі 12739,23PLN на загальну суму Інвойса 23203,50 PLN.
По митній декларації №UА 205140/2021/069556 (декларація №205140/2021/070179 по якій завершено митне оформлення) митне оформлення відбувалось по Інвойсу №2ШЕХ 10/07/01.
Довідкою ПАТ «Укргазбанк» від 17 січня 2022 року №5-102/02/58/2022 оплата по  даній декларації згідно вищевказаного інвойсу була виконана згідно SWIFT рахунку №24 від 04 листопада 2021 року  в сумі 25097,09 PLN.
Крім того, щодо розбіжностей, що стосуються банківських реквізитів суд зауважує, що в порядку статті 55 МК України митному органу було надано по кожній із зазначених декларацій додаткові документи, а саме лист продавця від 02 листопада 2021 року, яким продавець пояснив, що помилково в інвойсах введено неправильну назву банку, замість BNP PRIBAZ BANK POLSKA S.A. №95160014621816993630000001, BNP BGZ №95160014621816993630000001, із тим же рахунком. Номер рахунку введено правильно, крім того продавець підтвердив, що кошти отримав повністю та додатково підтвердив заявлену у інвойсах вартість.
Додатковим доказом цього є платіжні доручення від 27 жовтня 2021 року  №23 та від 04 листопада 2021 року №24, в яких зазначено Контракт №01/06/2020 від 01 грудня 2020 року назву банка бенефеціара BNP PRIBAZ BANK POLSKA S.A. та №95160014621816993630000001, той що зазначений у контракті та інвойсах.
Суд першої інстанції вірно звернув увагу не те, що відповідачем в рішеннях про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових.
Колегія суддів зазначає, що в ході проведення консультацій, всупереч вимогам статей 53, 54 Митного кодексу України відповідачем не зазначено конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, не зазначено які складові митної вартості необхідно підтвердити, що власне вказує на незаконність та безпідставність вимог щодо витребування додаткових документів.  
Крім цього, відповідно до частини 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Однак, апеляційний суд встановив, що рішення про коригування митної вартості товарів не містить ні вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів, ні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що декларантом надано наявні у нього документи, що підтверджують митну вартість товару, підстави його придбання, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем з урахуванням приписів ст. 53-55 МК України, було протиправно прийняті рішення про коригування митної вартості товару від 12 жовтня 2021 року №205140/2021/000050/2, №205140/2021/000051/2 та №205140/2021/000052/2, відтак, такі підлягають до скасування.
Щодо доводів скаржника про необґрунтованість стягнення з нього витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 7000 грн, суд зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року в справі №810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 05 листопада 2021 року №03/11/21-01, акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 08 листопада 2021 року, рахунок-фактуру від 08 листопада 2021 року №08/11/21-01, платіжне доручення від 08 листопада 2021 року №287 (арк. спр. 81-85 том 1).
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 08 листопада 2021 року, згідно договору про надання правничої допомоги від 05 листопада 2021 року №03/11/21-01 вбачається, що Адвокатське об`єднання на виконання договору надало, а клієнт ТОВ «Волиньспецгруп» прийняло наступні роботи/послуги: надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з питань правомірності винесення Волинською митницею оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів  (затрачено часу – 1,5 годину), -  3000,00 грн (з розрахунку 2000,00 грн. за 1 годину та 1,5 годин витраченого часу); складання позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів Волинської митниці - 7000,00 грн. (з розрахунку 2000,00 грн за 1 годину та 3,5 годин витраченого часу). 
Загальна вартість наданих послуг становить 10000,00 грн та сплачена позивачем адвокату згідно із платіжним дорученням від 08 листопада 2021 року №287 (арк. спр. 62).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів є сума 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок). 
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.  243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
                                                             постановив:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 25 січня 2022 року у справі №140/14450/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 27.05.2022 року.