Постанова
іменем України 
16 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 621/2594/18
провадження № 51- 6150 км 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                                                    ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області 
від 17 січня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021  року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220300000732, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2010 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 червня 2013 року звільненого умовно-достроково на одинадцять місяців сімнадцять днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 17 січня 2019  року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року ухвалу апеляційного суду 
від 24 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін. 
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за обставин, встановлених судом та наведених у вироку, 26 серпня 2018 року приблизно 
о 6 годині 00 хвилин у АДРЕСА_2 ), з метою заволодіння чужим майном шляхом розбою, через незачинені двері проник до приміщення житлового будинку, де умисно напав на ОСОБА_8 , застосувавши до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, у виді декількох ударів руками по обличчю і голові, удушення, із заподіянням їй легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та легких тілесних ушкоджень, заволодів її мобільним телефоном «Nokia моделі 1280» вартістю 250  гривень, розпорядившись ним на власний розсуд.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного судущодонього і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Крім того, засуджений оскаржує вирок місцевого суду та вважає його незаконним. При цьому вказує, що суд у вироку формально перерахував докази, якими підтверджується його причетність до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 
ст. 187 КК, але в порядку ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі  – КПК) не дав оцінки цим доказам з точки зору їх належності та допустимості. Також зазначає, що судом апеляційної інстанції, при новому розгляді, в порушення вимог ч. 3 ст. 415 КПК не були виконані вказівки Верховного Суду, а саме не ознайомлено його з матеріалами кримінального провадження, чим було порушено п.  3 ч. 1 ст. 401 КПК. Посилається на порушення апеляційним судом його права на захист, вказуючи, що захисника він побачив лише в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 підтримав касаційну скаргу засудженого та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення, а судові рішення – без зміни.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , котрий просив задовольнити касаційну скаргу, захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Згідно ж із вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно 
до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Наведені вимоги кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій в цілому було дотримано.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.  3 
ст. 187 КК, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 187 КК не визнав, визнав вину у крадіжці телефону потерпілої, заперечуючи застосування до неї насильства.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 суд всебічно та повно дослідив та з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано визнав їх такими, що суперечать встановленим обставинам.
При цьому суд послався у вироку на показання потерпілої ОСОБА_8 , котра розповіла, що 26 серпня 2018 року її чоловік пішов із дому, а двері залишились не зачиненими. У цей час до будинку зайшов обвинувачений та пред`явив їй вимогу віддати йому 10 грн, але вона відмовила, вказуючи на відсутність грошей. Після чого ОСОБА_6 , закривши їй рукою рот і ніс, почав душити її подушкою, вимагаючи 10 грн. Потім схопив її за волосся і тягав по будинку, погрожуючи задушити або вбити. Коли повернувся її чоловік, обвинувачений, нахиливши голову, вийшов, а вона про те, що сталося, розповіла чоловікові. Пізніше вона виявила зникнення телефону, оскільки не бачила, як його викрав обвинувачений. Тілесні ушкодження зафіксувала у судово-медичного експерта, лікувалася вдома самостійно.
Крім того, судом досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_9 , котрий пояснив, що 26 серпня 2018 року він повернувся додому, де побачив потерпілу, яка була побита, обличчя розбите. Потерпіла йому повідомила, що пропав її телефон, він від родички викликав поліцію і медичну допомогу. З  обвинуваченим зустрівся, коли той виходив з їхнього двору. Обвинуваченого забрали до поліції, він був п`яний, а телефон їм повернули працівники поліції.
Також висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 ґрунтуються на даних, що містяться у рапорті пом. Зміївського ВП ГУНП в Харківській області від 26 серпня 2018 року; протоколі прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 
від 15 вересня 2018 року; протоколі огляду місця події від 27 серпня 2018 року, згідно з яким поблизу Зміївського відділу поліції обвинувачений видав слідчому мобільний телефон потерпілої, представившись вигаданим прізвищем; висновку судово-товарознавчої експертизи № 3421 від 14 вересня 2018 року.
Крім того, суд першої інстанції послався у вироку на дані висновку судово-медичної експертизи № 103-3м/18 від 18 вересня 2018 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_8 були виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та легкі тілесні ушкодження, які могли бути заподіяні в результаті нанесення ударів руками (кулаками) або в результаті здавлення фалангами пальців нападника у строк і за обставин, вказаних потерпілою.
До того ж, як убачається з матеріалів кримінального провадження, дані проведеної вищевказаної судово-медичної експертизи підтверджують показання ОСОБА_8 щодо механізму спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 саме у той спосіб, який нею зазначено.
У вироку в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у його мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку. При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 187 КК.
Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Доводи ж засудженого про те, що судом апеляційної інстанції не було виконано вказівки Верховного Суду, зазначені в постанові від 22 квітня 2021 року, а саме не ознайомлено його з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 439 КПК після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковим для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Мотивуючи рішення про скасування ухвали Харківського апеляційного суду 
від 24 листопада 2020 року і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 22 квітня 2021 року зазначила, що судом апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку із неознайомленням обвинуваченого ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження. 
З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 був ознайомлений у повному обсязі з матеріалами кримінального провадження, з 23 грудня 2020 року по 15 лютого 2021  року, що підтверджується його розпискою (т. 2, а.с. 63), під час нового розгляду апеляційний суд дотримався вимог ст. 439 КПК.
Також є безпідставними доводи засудженого про неналежне виконання його захисником своїх обов`язків упродовж апеляційного розгляду та порушення його права на захист.
Так, за дорученням про надання безоплатної вторинної допомоги від 9 червня 2021  року Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях 8 червня 2021 року було призначено адвоката ОСОБА_10 , котра брала участь у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції. 
Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_10 підтримала вимоги апеляційних скарг, висловила позицію, яка узгоджувалась із викладеними у них доводами. 
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції надавала пояснення, задавала питання, ґрунтовно висловлювала свою позицію під час виступу в судових дебатах, що свідчить про її активну участь у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції.
Поряд із тим, у ході апеляційного розгляду, обвинувачений не заявляв клопотань про заміну захисника ОСОБА_10 та не висловлював жодних зауважень щодо неналежного виконання нею своїх професійних обов`язків. 
На думку колегії суддів касаційної інстанції, в матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що захист ОСОБА_6 у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції здійснювався неналежно чи некомпетентною особою.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд перевірив всі доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, надавши вичерпні відповіді, навів мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався, а також зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнав необґрунтованими.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, не встановлено.
Таким чином, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 січня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021  року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3