Справа № 149/2773/21
Провадження № 22-ц/801/905/2022
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року	Справа № 149/2773/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання: Кобенди Ю.О.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2022 року, ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вергелеса В.О., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, який в подальшому був двічі уточнений.
Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та заяви про розгляд поданої до суду первинної позовної заяви мотивовані тим, що постановою Хмільницького міськрайонного суду від 22 лютого 2021 року по справі № 149/2975/20 встановлено, що ОСОБА_2 вчинив порушення вимог п. 12.1., 13.1. ПДР України, за що був притягнутий судом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вказані дії відповідача призвели до технічного пошкодження належного позивачці ОСОБА_1 на праві власності автомобіля "Nissan Almera", д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладений між ПрАТ "Страхова група "ТАС" та відповідачем ОСОБА_2 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн., розмір франшизи 2500 грн.
У відповідності до висновку експертного дослідження від 11 січня 2021 року № ЕД-19/102-21/112-АВ, виконаного Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Almera», н.з. НОМЕР_1 станом на 06 січня 2021 року становила 183290,01 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Almera», н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження, яке відбулось 16 грудня2020 року станом на момент огляду, а саме на 06 січня 2021 року становила 133140,68 грн.
Листом ПрАТ "Страхова група "ТАС" від 02 квітня 2021 року № 01012-2/0121 та повідомленням АТ КБ "Приватбанк" від 09 квітня 2021 року підтверджується, що страховою компанією позивачці ОСОБА_1 перераховано страхове відшкодування в розмірі 75149,94 грн., що становить різницю між дійсною ринковою вартістю автомобіля, його вартістю в пошкодженому стані, а також розміром франшизи, який визначений полісом.
У зв`язку із викладеним вважає, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати позивачці ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2500 грн.
Крім того, на переконання позивача ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 їх було спричинено моральну шкоду в розмірі 18000 грн.
Заподіяна моральна шкода полягає в тому, що внаслідок пошкодження автомобіля позивачці ОСОБА_1 було дуже неприємно. Вона дуже розхвилювалась, втратила спокій та рівновагу. У неї погіршився настрій, через хвилювання та переживання з`явились головні болі. Автомобіль фактично на тривалий час було втрачено. Це призвело до суттєвих незручностей у її щоденному житті, оскільки вона та її родичі, які інколи користувались автомобілем, не могли оперативно вирішувати своїх повсякденних питань.
З огляду на те, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував матеріальну та моральну шкоду, позивач звернулась до суду з даним позовом в якому просила стягнути із відповідача ОСОБА_2 на її користь 2500 грн. заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП та 18000 грн. заподіяної моральної шкоди, а також понесених судових витрат.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500 гривень заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 18000 гривень заподіяної моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 гривень сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви, 454 гривні сплаченого судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову, 4000 гривень за професійну правничу допомогу.
Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи в частині визначення розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди внаслідок ДТП, просив оскаржуване рішення в цій частині змінити, зменшивши стягнення з нього на користь позивача розміру заподіяної моральної шкоди до 2000 грн., та в частині судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а також здійснити розподіл судових витрат понесених за розгляд апеляційної скарги. В іншій частині оскаржуване рішення, просив залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не мотивував підстав стягнення завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 саме в розмірі визначеному позивачем. Поряд з цим, вважає, що позивачу не було завдано моральної шкоди, оскільки вона не керувала транспортним засобом в момент ДТП, а є лиш його власником. Крім того, на переконання заявника, суд помилково стягнув усі судові витрати в повному розмірі, а не пропорційно задоволеним вимогам.
Позивач по справі не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначення розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди внаслідок ДТП, тому в іншій частині ухвала суду в силу ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2021 року у справі № 149/2975/20 доведено, що ОСОБА_2 16 грудня 2020 року о 14:35 годині в місті Хмільнику по вул. Івана Богуна , керуючи транспортним засобом "Volkswagen Passat", н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із транспортним засобом "Nissan Almera"», н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками. Своїми діями відповідач ОСОБА_2 вчинив порушення вимог п. 12.1., 13.1. ПДР України, за що був притягнутий судом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова суду набрала законної сили 04 березня 2021 року(а.с. 8).
Факт належності позивачці ОСОБА_1 на праві власності автомобіля "Nissan Almera", д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 (а.с. 7).
Як вбачається з листа ПрАТ "Страхова група "ТАС" № 01012-2/0121 від 02 квітня 2021 року належна ОСОБА_1 сума страхового відшкодування становить: 75149,94 грн., а саме: дійсна ринкова вартість автомобіля "Nissan Almera", д.н.з. НОМЕР_1 на момент події, згідно звіту № 16-R/82/3 від 14.01.2021 року ФОП ОСОБА_3 становить - 133482,75 грн.; вартість автомобіля в пошкодженому стані, згідно звіту № 16-R/82/3 від 14 січня 2021 року ФОП ОСОБА_3 становить - 55832,81 грн.; франшиза, згідно поліса, становить - 2500 грн. Ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну згідно Поліса, складає 130000 грн.. Розрахунок суми страхового відшкодування: 133 482,75 грн. - 55 832,81 грн. - 2 500,00 грн. = 75 149,94 грн.(а.с. 12).
З листа ПрАТ "Страхова група "ТАС" від 02 квітня 2021 року № 01012-2/0121 та повідомлення АТ КБ "Приватбанк" від 09 квітня 2021 року підтверджується, що страховою компанією позивачці ОСОБА_1 перераховано страхове відшкодування в розмірі 75149,94 гривень (а.с. 13, 14).
У відповідності до висновку експертного дослідження від 11 січня 2021 року № ЕД-19/102-21/112-АВ, виконаного Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Almera», н.з. НОМЕР_1 станом на 06 січня 2021 року становила 183290,01 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Almera», н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження, яке відбулось 16 грудня 2020 року станом на момент огляду, а саме на 06 січня 2021 року становила 133140,68 грн. (а.с. 16-46).
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст.23,1167 ЦК.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також, аналогічні положення роз`ясненні в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» в яких зокрема вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити відповідні мотиви.
Водночас, при прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Як вбачається з матеріалів справи, належний позивачці на праві власності автомобіль на тривалий час було втрачено, вона не могла використовувати його за призначенням, що безперечно призвело до суттєвих незручностей у її житті і вона вимушена була докладати значних зусиль для відновлення звичного для неї способу життя. Це в свою чергу призвело до втрати спокою та рівноваги.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_1 дійсно була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, а тому така шкода підлягає відшкодуванню.
При цьому судом обґрунтовано визначено моральну шкоду у розмірі, який просила позивач, зокрема, 18000 грн. та наведено належне мотивування такого висновку, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Відтак, суд з`ясував усі доводи позивача щодо обґрунтування нею як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідив надані докази, оцінив їх та визначив розмір шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те що суд попередньої інстанції належним чином не обґрунтував розмір стягнення моральної шкоди у розмірі, який визначений позивачем в позовній заяві не є слушними, оскільки спростовуються викладеними висновками в оскаржуваному рішенні суду з наданням належної оцінки кожному доказу, який міститься в матеріалів справи.
Належних, допустимих і достатніх доказів зворотного матеріали справи не містять, як і не додано таких до суду апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було завдано моральної шкоди, так як остання не керувала транспортним засобом в момент ДТП, а є лиш його власником, не заслуговують на увагу та відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вказане не спростовує завдання позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних хвилюваннях, втрату спокою та рівноваги, погіршенню настрою, у зв`язку із пошкодженням власного майна.
Покликання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків місцевого суду в частині стягнення з нього судових витрати в повному розмірі, а не пропорційно задоволеним вимогам, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивачем, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та заяви про розгляд поданої до суду первинної позовної заяви було заявлено вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на її користь 2500 грн. заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП та 18000 грн. заподіяної моральної шкоди, які задоволені судом першої інстанції в повному обсязі, з відповідним розподілом судових витрат.
Щодо зазначення судом попередньої інстанції в оскаржуваному рішенні про задоволення позовної заяви частково, то суд апеляційної інстанції розцінює зазначене як описку, яка може бути виправлена в порядку ст. 269 ЦПК України, зокрема, за заявою учасників справи.
Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення моральної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                 О.Ю. Береговий

Судді:                                                         Т.Б. Сало

       Т.М. Шемета