ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/3915/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого - судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                         Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року (м. Дніпро, суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) у справі № 160/3915/22
за позовом   ОСОБА_1 
до  Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)
про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), у якому просив:
- визнати діяльність начальника Індустріального ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півня С.В. протиправною;
- зобов`язати Індустріальний ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до з`ясування обставин та остаточного вирішення, як має стягуватись судовий збір з особи, яка звільнена від сплати судового збору, зупинити виконання виконавчого провадження № 68365990 та зняти арешт з рахунків ОСОБА_1 ;
- з метою компенсації нанесеної моральної шкоди - вибачитись перед ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дії виконавця є правомірними, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що державний виконавець отримавши виконавчий лист №202/4391/16 від 28.12.2021 не міг знати, що рішення суду йому зрозуміле. Разом з тим, позивач зазначає про порушення його права на звільнення від сплати судового збору, а державний виконавець ухилився від використання свого права на звернення до суду за роз`ясненнями, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення. Крім того, позивач вважає, що апеляційний суд прийняв до розгляду заяву про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат справи  №202/4391/16-ц, а тому виконавче провадження має бути зупинене державним виконавцем. Також, позивач зазначає, що арешт банківських рахунків наносить йому моральну шкоду.
З цих підстав, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.
Відповідач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої без змін.
Позивач подав до апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує про необґрунтованість доводів відповідача.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 26.01.2022 року перебуває виконавче провадження № 68365990 по виконанню виконавчого листа № 202/4391/16 від 28.12.2021 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АЛКЕН» судових витрат в сумі 3 831,47 грн.
26.01.2022 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника та накладено арешт на кошти боржника в сумі 4 514,62 грн., з яких: 3 831,47 грн. - основна сума заборгованості по виконавчому листу (судовий збір); 383,15 грн. - виконавчий збір; 300,00 грн. - витрати на організацію та проведення виконавчих дій.
27.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням, у якому просив  державного виконавця звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990, а до винесення ухвали суду про розподіл судових витрат відстрочити виконання рішення.
28.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням, у якому повторно просив  державного виконавця звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990, та зняти арешт з грошових коштів позивача.
Листом від 09.02.2022 року за вих. № 6663 начальником відділу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано відповідь на клопотання позивача від 27.01.2022 року та від 28.01.2022 року та проінформовано останнього, що у виконавця відсутні передбачені законом підстави для відстрочки виконання рішення, натомість позивач має право звернутися із відповідним клопотанням до суду. З приводу роз`яснення судового рішення повідомлено позивача, що резолютивна частина судового рішення та зміст виконавчого документа виконавцю зрозумілі та роз`яснення не потребують. У відповіді також зазначено, що наразі відсутні підстави для зняття арешту з грошових коштів боржника.
Отримавши лист від 09.02.2022 року за вих. № 6663, позивач повторно звернувся до відповідача із клопотанням про зняття арешту з його грошових коштів та просив останнього ініціювати звернення до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990.
Листом від 15.02.2022 року за вих. № 7592 начальником відділу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано відповідь на клопотання позивача та повідомлено останнього, що перевірка законності судового рішення не є правом чи обов`язком державного виконавця. Також у листі зазначається, що арешт накладено на грошові кошти в сумі 4 514,62 грн., тоді як коштами, що перевищують вказану суму, позивач має можливість безперешкодно користуватися.
Вважаючи дії відповідача щодо примусового виконання виконавчого листа № 202/4391/16 від 28.12.2021 року протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що аналіз наведеної норми свідчить про те, що звернення до суду за роз`ясненням рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, є правом виконавця, а не його обов`язком. У свою чергу сторона виконавчого провадження не позбавлена права самостійно звернутися до суду із відповідною заявою. Разом з тим, суд вказав, що розгляд Дніпровським апеляційним судом заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 202/4391/16-ц жодним чином не впливає на виконавче провадження № 68365990, оскільки додаткове рішення не може змінити резолютивну частину рішення, а може її доповнити, з огляду на що вимога позивача про зупинення виконавчого провадження є безпідставною та необґрунтованою. Крім того, суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи не підтверджено доводи позивача про протиправність дій відповідача, а відтак суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про компенсацію моральної шкоди, оскільки ця вимога є похідною від первинної та вирішення такого питання можливе лише у випадку встановлення протиправності дій відповідача.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Приписами ч. ч. 1, 5 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
Відповідно до приписів частин 1 та 2 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження»,  рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Зазначені норми закріплюють загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення.
Колегією суддів встановлено, що позивач оскаржує дії державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа № 202/4391/16 від 28.12.2021, який був виданий на виконання рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства. 
Відтак, з огляду на приписи статті 287 КАС України та статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів вважає, що спір у справі, яка переглядається, підлягає розгляду судом, який видав виконавчий лист, а отже спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, в постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 811/1470/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 703/2908/17.
Частиною 1  ст. 319 КАС України  передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240  цього  Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Приписами ч. 1  ст. 239 КАС України  передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої  статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Керуючись статтями  238, 319,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року у справі № 160/3915/22 – скасувати.
Провадження у справі № 160/3915/22 закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що справа підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства в суді загальної юрисдикції.
В порядку статті 239 КАС України роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко