УХВАЛА
26 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 320/2420/21
адміністративне провадження № К/990/9211/22
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), 
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року в справі №320/2420/21 за позовом ОСОБА_1 Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просив:
- визнати неправомірною бездіяльність щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні 31.10.2019 у розмірі 28241,68 грн середнього місячного заробітку та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку;
- стягнути вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 28241,68 грн, середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100;
- стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із  розрахунку в сумі 1344,842 грн за кожен день затримки розрахунку, починаючи з 31.10.2019 по день фактичного розрахунку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  01 грудня 2021 року, позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні 31.10.2019 у розмірі 35081,55 грн;
- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 35081,55 грн;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року, від 18 січня 2022 року та від 11 лютого 2022 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року в справі №320/2420/21 були повернуті особі, яка її подала.
14 квітня 2022 року до Суду вчетверте надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 320/2420/21.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про її повернення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора, з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду з приводу застосування статті 2 Закону України «Про оплату праці», пунктів 1.3, 3.8, 3.9 Інструкції щодо віднесення до структури заробітної плати вихідної допомоги, яка підлягала виплаті прокурорам під час звільнення, та щодо застосування статей 122, 123 КАС України, статті 233 КЗпП України щодо строків звернення до суду з цими вимогами. Зокрема, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не правильно застосували норми статей 122, 123 КАС України, а також статті 233 КЗпП, з огляду на те, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належать до структури заробітної плати.
Суд відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки у постанові від 20 травня 2022 року по справі №200/1636/21-а Верховним Судом викладено висновок, що спір у цій справі стосується невиплати вихідної допомоги при звільненні на яку працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про її стягнення.    
Також, у касаційній скарзі, скаржник з посиланням на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України указує про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20, від 11 лютого 2021 року у справі № 420/4115/20, від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, та застосованих судом апеляційної інстанції оскільки, за твердженням скаржника, Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та «Про прокуратуру» не передбачено виплати вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 цього Закону.
Суд зазначає, що необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Водночас, Судом установлено, що касаційна скарга належного обґрунтування необхідності відступлення від висновку, викладеного Судом у справах №№ 320/2449/20, 420/4115/20, 560/3971/19, 640/23379/19, 420/4581/20, 260/1890/19.
Доводи скаржника фактично зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, оскільки відповідно до приписів статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстав касаційного оскарження, визначених частиною четвертою  статті 328 КАС України.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
З урахуванням викладеного, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та про зупинення виконання судових рішень вирішенню не підлягають.
Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року в справі №320/2420/21 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя:                                                                                                               О.Р. Радишевська