ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" червня 2022 р.           Справа№ 810/1643/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Шапрана  В.В. 
  секретар судового засідання - Добрицька В.С.
учасники справи:
від позивача: Карпінський С.В.,
від відповідача 1: не з`явився, 
від відповідача 2: Салівон В.І., 
від відповідача 3: Бісик Я.В.,
від третьої особи: Архіпов О.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги: 
1. Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" 
3. Публічного акціонерного товариства "Златобанк"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 (повний текст рішення складено 24.11.2021) 
у справі №810/1643/17 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
до 1. Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3
2. Публічного акціонерного товариства "Златобанк"
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
про визнання протиправним та скасування рішення

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3 від 28.12.2016 про внесення запису № 18368404 від 27.12.2016 про іпотеку нерухомого майна: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістік центр "Скандинавія", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: адміністративний комплекс, літера А, загальною площею 1237,2 кв. м, рибний ярмарок, літера Б, загальною площею 2983 кв. м, комплекс по зберіганню продуктів харчування, літера В, загальною площею 16522,2 кв. м, насосна підстанція, літера Г, загальною площею 37,5 кв. м, механічна майстерня, літера Д, загальною площею 128,7 кв. м), внесеного на підставі дублікату договору іпотеки № 1881 від 07.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".
В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначав, що на момент прийняття оскаржуваного рішення наявним був запис про іпотеку № 10132276 з відміткою про припинення, внесений на підставі договору іпотеки від 31.05.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 2614, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".
На думку позивача, оскаржуване рішення порушує права Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", як іпотекодержателя спірного об`єкту нерухомості, зазначене рішення відповідача не можна вважати законним, прийнятим відповідно до порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку з чим АТ "Ощадбанк" вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017 у справі №810/1643/17 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції від 23.08.2017 та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 закрито провадження справі №810/1643/17 з підстав, визначених у пункті 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки спір у даній справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 суд задовольнив заяву представника Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" Карпінського С.В. про направлення справи за встановленою юрисдикцією та передав справу №810/1643/17 до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №810/1643/17, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021, було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про заміну відповідача правонаступником та замінено первісного відповідача-2 - Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в порядку правонаступництва на двох відповідачів: Публічне акціонерне товариство "Златобанк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 в частині позовних вимог до Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3 провадження у справі закрито. В частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3, індексний номер рішення 3239922 від 28.12.2016 про внесення запису №18368404 від 27.12.2016 про іпотеку нерухомого майна: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістік центр "Скандинавія", який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: адміністративний комплекс, літера А, загальною площею 1237,2 кв. м, рибний ярмарок, літера Б, загальною площею 2983 кв. м, комплекс по зберіганню продуктів харчування, літера В, загальною площею 16522,2 кв. м, насосна підстанція, літера Г, загальною площею 37,5 кв. м, механічна майстерня, літера Д, загальною площею 128,7 кв.м., що внесений на підставі дублікату договору іпотеки №1881 від 07.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1  600,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що із наявного у матеріалах справи Договору про розірвання убачається, що з 29.10.2014 (дати набуття чинності таким договором) відповідна іпотека в силу приписів ст. 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 653 Цивільного кодексу України є припиненою, а тому у відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 10, 12, 18, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" були відсутні правові підстави для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, адже наданий йому для проведення такої дії дублікат Договору іпотеки від 31.05.2012 не міг підтверджувати існування права іпотеки після вказаної дати (29.10.2014). При цьому, судом було відхилено посилання на те, що наказом №279 від 13.05.2015 уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінським В.І. Договір про розірвання на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було віднесено до нікчемних, у зв`язку з чим станом на день вчинення оскаржуваного рішення іпотека відповідного майна на підставі Договору іпотеки від 31.05.2012 була чинною, оскільки сам по собі наказ уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку при чинності запису про припинення іпотеки за Договором іпотеки від 31.05.2012 не міг породжувати правових підстав в силу приписів ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, а сам Договір про розірвання не підпадає під дію норм ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній як на момент прийняття наказу №279 від 13.05.2015, так і оскаржуваного рішення), а відтак, і відсутні правові підстави для висновку про його нікчемність з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" подали відповідні апеляційні скарги.
В обґрунтування поданої апеляційної скарга Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" вказувало на те, що погоджується та не оскаржує рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 по суті ухваленого рішення, проте не погоджується та вважає незаконним залучення судом до участі у справі в якості відповідача - 3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", а тому просить змінити мотивувальну та резолютивну частину рішення виключивши з них відповідача - 3.
Подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про непоширення дії приписів норм ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на Договір про розірвання Договору іпотеки від 31.05.2012, у зв`язку з чим вважає, що такий договір є нікчемним, а оскаржуване рішення реєстратора дійсним, а тому просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відмовити повністю.
Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в обґрунтування своєї скарги вказувало на те, що оскаржуване рішення державного реєстратора не порушувало та не могло порушити права і інтереси Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", оскільки на момент його прийняття право іпотеки АТ "Ощадбанк" мало вищий пріоритет у відповідності до ч. 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", адже було зареєстровано раніше. Тим більше, АТ "Ощадбанк" було реалізовано своє право іпотекодержателя та звернуто стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим на підставі приписів ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека, внесена на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора, припинилася, що свідчить про відсутність предмету спору у даній справі. Наведеного, на думку апелянта, не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 та закрити провадження у справі. Також, в поданій апеляційній скарзі ПАТ "Златобанк" було викладено свої заперечення на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №810/1643/17 про заміну відповідача правонаступником.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №810/1643/17 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Публічного акціонерного товариства "Златобанк", об`єднано їх апеляційні скарги в одне апеляційне провадження для спільного розгляду та призначено справу до розгляду на 23.02.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 відкладено розгляд справи на 02.03.2022.
У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" судове засідання 02.03.2022 не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 розгляд справи призначено на 01.06.2022, а ухвалою суду від 01.06.2022 відкладено його на 21.06.2022.
У судове засідання, яке відбулось 21.06.2022 з`явились представники учасників справи, які надали суду пояснення по суті апеляційних скарг. У судовому засіданні колегія суддів заслухала присутніх представників, дослідила докази у справі, після судових дебатів, суд після нарадчої кімнати оголосив вступну та резолютивну частини постанови, якою рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 залишено без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом установлено, що 29.10.2010 між ПАТ "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЦ Скандинавія" (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика") (позичальник) було укладено кредитний договір №153/10-KL, до якого в подальшому сторонами вносилися зміни згідно додаткових договорів та договорів про внесення змін від 16.11.2010, від 20.12.2010, від 06.01.2011, від 02.02.2011, від 29.03.2011, від 31.03.2011, від 20.04.2011, від 10.01.2012, від 01.02.2012, від 11.09.2012, від 30.04.2013, від 13.08.2013, від 20.05.2013, від 10.01.2014, від 07.02.2014, від 19.05.2014, від 21.08.2014, від 01.09.2014, від 21.10.2014, від 30.10.2014, від 08.01.2015 (надалі разом - "Кредитний договір №153/10-KL") за умовами якого ПАТ "Златобанк" було відкрито позичальнику кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 200 000 000,00 грн, кінцевою датою повернення кредитних коштів не пізніше 31.08.2019 та з обов`язком сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних за користування кредитними коштами у гривні та 9,5% річних за користування кредитними коштами у доларах США. 
В рахунок забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із вказаного Кредитного договору №153/10-KL 31.05.2012 між ПАТ "Златобанк", як іпотекодержателем, та ТОВ "ТЛК "Арктика", як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим №2614 (надалі - "Договір іпотеки від 31.05.2012"), у відповідності до якого іпотекодавцем було передано в іпотеку нерухоме майно: Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.
Також, з метою забезпечення виконання позичальником - ТОВ "ТЛК "Арктика" зобов`язань за Кредитним договором №153/10-KL, згідно договору №3 застави майнових прав на частку в статутному капіталі ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" від 06.06.2011, укладеним між ПАТ "Златобанк", як заставодержателем, та ОСОБА_1 (після зміни власника предмету застави - ТОВ "Біпродукт"), як заставодавцем, (надалі - "Договір застави №3"), було передано в заставу частку в статутному капіталі ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", ідентифікаційний код 37075024, в розмірі 500  000,00 грн.
29.10.2014 між ПАТ "Златобанк", як іпотекодержателем, та ТОВ "ТЛК "Арктика", як іпотекодавцем, було укладено договір про розірвання Договору іпотеки від 31.05.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим №3287, (надалі - "Договір про розірвання", у відповідності до умов якого сторони: дійшли згоди припинити дію Договору іпотеки від 31.05.2012; засвідчили, що не мають претензій одна до одної з приводу виконання цього договору; визначили, що даний договір є підставою для зняття заборони відчуження, накладеної на підставі Договору іпотеки від 31.05.2012, та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав про зняття заборони відчуження та запису про реєстрацію припинення іпотеки.
04.11.2014 між АТ "Ощадбанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", як позичальником, було укладено кредитний договір №876/31/1, до якого в подальшому сторонами вносилися зміни згідно додаткових договорів №1 від 29.12.2014, №2 від 20.04.2015 та №3 від 03.08.2015 (надалі разом - "Кредитний договір №876/31/1"), у відповідності до умов якого банком було надано позичальнику кредит у розмірі 100 000 000,00 грн з остаточним терміном повернення не пізніше 30.08.2019.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №876/31/1 04.11.2014 між АТ "Ощадбанк", як іпотекодержателем, та ТОВ "ТЛК "Арктика", як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір №876/31/1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В. за реєстровим номером 2041, (надалі - "Іпотечний договір №876/31/1-3"), за яким було передано в іпотеку нерухоме майно: Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.
03.12.2014 між ПАТ "Златобанк", як заставодержателем, та ОСОБА_2 , як заставодавцем, було укладено договір застави майнових прав №153/10/KL/S-8, у відповідності до умов якого заставодавець, з метою забезпечення виконання позичальником - ТОВ "ТЛК "Арктика" зобов`язань за Кредитним договором №153/10-KL, передала в заставу майнові права (права вимоги/одержання) на грошові кошти, які розміщені на рахунках в АТ "Златобанк" згідно договорів банківського вкладу №007340 від 16.09.2009, №007897 від 09.03.2010, №010844 від 24.01.2011, 052522 від 19.12.2013, №054443 від 28.01.2014 та №059204 від 08.04.2014.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 №105 "Про віднесення ПАТ "ЗЛАТОБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) прийнято рішення від 13.02.2015 №30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ЗЛАТОБАНК", згідно з яким з 14.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ЗЛАТОБАНК". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ЗЛАТОБАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського В.І. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "ЗЛАТОБАНК" запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12.05.2015 №310 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.2015 №99 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ЗЛАТОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ЗЛАТОБАНК" та призначено уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського .В.І. строком на 1 рік з 18 год 00 хв. 13.05.2015 до 12.05.2016 включно.
Наказом №279 від 13.05.2015 уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінським В.І., на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" віднесено до нікчемних Договір про розірвання.
Листом від 20.05.2015 №102 уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Златобанк" було направлено на адресу ТОВ "ТЛК "Арктика", ТОВ "Пашківочка" та ТОВ "Пашківка" повідомлення про нікчемність Договору про розірвання, відповідно до якого повідомив про нікчемність згідно п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Договору про розірвання та наслідки такої нікчемності у вигляді чинності іпотеки за Договором іпотеки від 31.05.2012.
28.12.2016 державним реєстратором Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3, на підставі дублікату договору іпотеки, виданого 07.11.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстраційним №1881, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33239922, згідно якого внесено до державних реєстрів запис №18368404 від 27.12.2016 про іпотеку нерухомого майна: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістік центр "Скандинавія", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: адміністративний комплекс, літера А, загальною площею 1237,2 кв. м, рибний ярмарок, літера Б, загальною площею 2983 кв. м, комплекс по зберіганню продуктів харчування, літера В, загальною площею 16522,2 кв. м, насосна підстанція, літера Г, загальною площею 37,5 кв. м, механічна майстерня, літера Д, загальною площею 128,7 кв. м), з визначенням іпотекодавцем - ТОВ "ТЛК "Арктика", а іпотекодержателем - ПАТ "Златобанк".
Спір у справі стосується законності рішення державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3 за індексним №3239922 від 28.12.2016.
При цьому, із матеріалів справи убачається, що за час існування даного судового провадження, за наслідками виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/22529/15 (щодо звернення стягнення на предмет застави за договором застави №3 від 06.06.2011 в рахунок погашення заборгованості ТОВ "ТЛК "Арктика" за кредитним договором №153/10-KL від 29.10.2010, а саме: частку в статутному капіталі ТОВ "ТЛК "Арктика" в розмірі 500 000,00 грн., яка належала належить ТОВ "Біпродукт", шляхом визнання права власності ПАТ "Златобанк" на неї) відбулась фактична заміна заінтересованої особи у відносинах, пов`язаних із питанням законності запису про іпотеку, яка виникла згідно договору іпотеки від 31.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим №2614, в частині забезпечення таким записом інтересів кредитора за кредитним договором №153/10-KL від 29.10.2010, оскільки ПАТ "Златобанк" вибуло з таких відносин, а відповідні інтереси в межах виконаних обсягів зобов`язань за кредитним договором №153/10-KL від 29.10.2010 перейшли до ТОВ "Біпродукт".
Установивши такі обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що має місце трансформації за час вирішення даної справи суб`єктного складу спірних правовідносин шляхом набуття матеріально-правового інтересу до предмету спору на рівні із первісним відповідачем - ПАТ "Златобанк", також і іншою особою - ТОВ "Біпродукт", що відбулось в порядку, визначеному ст.ст. 512, 514, 516 Цивільного кодексу України, а відтак, і свідчить про наявність факту процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №810/1643/17 було частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про заміну відповідача правонаступником та замінено первісного відповідача-2 - Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в порядку правонаступництва на двох відповідачів: Публічне акціонерне товариство "Златобанк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт".
Не погодившись із винесеною ухвалою суду, Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №810/1643/17, а заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про заміну відповідача правонаступником залишити без задоволення.
За наслідками розгляду такої апеляційної скарги постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №810/1643/17 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №810/1643/17 залишено без задоволення, а відповідну ухвалу - без змін. 
Не погоджуючись з судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції 19.01.2022 Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Верховного Суду з відповідною касаційною скаргою, за наслідками дослідження якої колегія суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду дійшла висновку про її необґрунтованість та наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях про перегляд яких подано касаційну скаргу правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у зв`язку з чим ухвалою від 07.02.2022 відмовила у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 810/1643/17.
При цьому, Касаційний господарський суд вказав на обґрунтованість висновків попередніх суддів щодо процесуального статусу ТОВ "Біпродукт" у цій справі, у зв`язку з набуттям ним прав кредитора у спірних правовідносинах.
Отже, судовими рішеннями у даній справі, які набрали законної сили та статусу остаточних, вже було вирішено та переглянуто (в т.ч. за ініціативою АТ "Ощадбанк") у визначеному законодавством порядку питання заміни відповідача його правонаступником.
У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Частиною 1 статті 1291 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Із рішень Європейського суду з прав людини убачається, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Україна-Тюмень" проти України".
У справі "Желтяков проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (аналогічна позиція викладена у рішеннях "Христов проти України", "Брумареску проти Румунії", "Рябих проти Росії").
З урахуванням викладеного відсутні правові підстави для повторного апеляційного перегляду (переоцінки) питання заміни у даній справі відповідача його правонаступником, яке вже було вирішено ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021, переглянуто судом апеляційної інстанції (постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022), а очевидність правильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права при вирішенні цього питання визнана ухвалою Верховного Суду від 07.02.2022, адже в іншому випадку мати місце поставлення під сумнів судових рішення, які прийнято судом встановленим законом у цьому ж спорі, що є недопустимим як в силу національного законодавства, так і міжнародного, оскільки свідчитиме про порушення принципу правової визначеності, встановленої такими судовими рішення в межах спірних правовідносин.
Відтак, колегією суддів не приймаються до розгляду викладені в апеляційних скаргах Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 заперечення щодо вирішення судом першої інстанції в ухвалі від 03.11.2021 питання заміни сторони правонаступником, оскільки вирішення такого питання вже було переглянуто в апеляційному порядку за участю цих же апелянтів, а чинне процесуальне законодавство з метою гарантування дотримання принципу правової визначеності під час здійсненні правосуддя не передбачає можливості повторного апеляційного перегляду одного і того ж рішення за участю тих же осіб шляхом включення їх заперечень щодо вирішення цього питання до скарги на інше судове рішення.
Щодо викладених в апеляційній скарзі ПАТ "Златобанк" доводів про відсутність предмету спору.
ПАТ "Златобанк" указується на те, що з моменту реєстрації АТ "Ощадбанк" свого права іпотекодержателя з вищим пріоритетом та звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до положень частин 2, 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" запис про іпотеку, внесений згідно оскаржуваного рішення державного реєстратора, припинився, що і вказує на відсутність предмету спору у даній справі.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що безпосереднім предметом спору у даній справі є законність рішення державного реєстратора, а не вчиненого на підставі нього запису, в той час, як доводи та заперечення учасників справи по суті спору зводяться до необхідності дослідження питання чинності Договору про розірвання Договору іпотеки від 31.05.2012 в аспекті його нікчемності відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Тобто, ураховуючи, що правовідносини іпотеки між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика" (Договір іпотеки від 31.05.2012) виникли раніше, ніж правовідносини іпотеки між АТ "Ощадбанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика" (Іпотечний договір №876/31/1-3 від 04.11.2014), то вирішення поставленого в межах даного спору перед судом питання щодо нікчемності Договору про розірвання договору іпотеки від 31.05.2012 безпосередньо стосується і визначення пріоритетності відповідних іпотек, адже встановлення нікчемності такого правочину свідчить про пріоритетність іпотеки ПАТ "Златобанк" як такої, що виникла раніше ніж іпотека АТ "Ощадбанк", а відтак, ставить під питання і обставини дотримання вимог Закону України "Про іпотеку" щодо пріоритетності під час звернення стягнення АТ "Ощадбанк" на предмет іпотеки.
Відтак, закриття провадження у даній справі виключно на підставі факту звернення стягнення АТ "Ощадбанк" на предмет іпотеки за час її вирішення в суді із залишенням без дослідження поставленого перед судом питання щодо нікчемності Договору про розірвання договору іпотеки від 31.05.2012 призведе до нехтування таким основоположним принципом здійснення судочинства як верховенство права, адже залишить учасників спору в стані правової невизначеності щодо дійсного перебігу правовідносин між ними.
З огляду на викладене колегією суддів відхиляються доводи ПАТ "Златобанк" щодо порушення судом першої інстанції норм господарського процесуального законодавства відносно не закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, адже вчинення ним таких дій призвело б порушення засад здійснення господарського судочинства в цілому. 
Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції щодо вирішення спору по суті колегія суддів виходить із наступного.
Так, відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (наразі і надалі застосовується в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі п. 2) ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Згідно із п. 2) ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема - іпотека.
За змістом ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
У відповідності до частини 2, 5 статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.
Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Згідно із ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем.
Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
З огляду на викладені норми убачається, що вчинення реєстрації будь-якого права обумовлюється першочерговим встановленням дійсності такого права та його відповідності існуючим правам згідно відомостям державних реєстрів. 
У даному випадку, оскаржуване рішення стосується права іпотеки нерухомого майна: Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, яке виникло на підставі Договору іпотеки від 31.05.2012, що не заперечується сторонами.
У той же час, із наявного в матеріалах справи Договору про розірвання убачається, що з 29.10.2014 (дати набуття чинності таким договором) відповідна іпотека в силу приписів ст.  17 Закону України "Про іпотеку", ст. 653 Цивільного кодексу України є припиненою.
Отже, в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 10, 12, 18, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" були відсутні правові підстави для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, адже наданий йому для проведення такої дії дублікат Договору іпотеки від 31.05.2012 не міг підтверджувати існування права іпотеки після вказаної дати (29.10.2014).
Відносно посилань апелянта ТОВ "ТЛК "Арктика" на віднесення наказом №279 від 13.05.2015 уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінським В.І. до нікчемних Договору про розірвання на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що, на його думку, свідчить про чинність іпотеки відповідного майна на підставі Договору іпотеки від 31.05.2012 на момент вчинення оскаржуваного рішення, а відтак і про законність такого рішення, колегія суддів відзначає наступне.
За системним аналізом ст.ст. 37, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто, мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
При цьому, при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними, адже, правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду, і тому такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий відповідний наказ, здійснено повідомлення.
Відтак, з метою відновлення прав банку за нікчемним в силу Закону правочином, тобто, застосування наслідків нікчемного правочину шляхом поновлення іпотеки за Договором іпотеки від 31.05.2012, банк, як сторона такого правочину вправі був звернутися до суду з відповідним позовом про скасування рішення про внесення запису щодо припинення такої іпотеки, при вирішенні якого на останнього і покладається обов`язок доведення наявності обставин з якими положення Закону передбачають віднесення відповідного правочину до нікчемних. 
В підтвердження наведеного слід ураховувати, що аналогічні висновки щодо відсутності правової сили наказу №279 від 13.05.2015 було покладено в основу постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 у справі №910/6085/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 04.03.2021, якою було відмовлено в задоволенні позову АТ "Ощадбанк" до ПАТ "Златобанк" про скасування рішення уповноваженої особи ФГВФО про віднесення до нікчемних Договору про розірвання з посиланням на те, що наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін в силу вимог закону, і дії уповноваженої особи щодо виявлення нікчемності правочину та повідомлення про це сторін не є підставою для застосування таких наслідків чи для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема у іншої сторони правочину, віднесеного Фондом до нікчемних. Повідомлення Фонду є інформативним документом, а наказ - внутрішнім розпорядчим документом банку як суб`єкта господарювання, виданим керівником банку в межах своїх повноважень.
Отже, сам по собі наказ уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку при чинності запису про припинення іпотеки за Договором іпотеки від 31.05.2012 не міг породжувати правових підстав в силу приписів ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення.
Як було зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц та від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
У відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній як на момент прийняття наказу №279 від 13.05.2015, так і оскаржуваного рішення) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Тобто, в силу наведеної норми визначені законодавцем в положеннях ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у застосованій редакції) ознаки нікчемності вчинюваних банком правочинів не можуть застосовуватися до будь-яких правочинів банку, адже стосуються виключно таких, які вчинені не пізніше ніж за рік до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.
У даному випадку, тимчасова адміністрація в ПАТ "Златобанк" була запроваджена на підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 №105 "Про віднесення ПАТ "ЗЛАТОБАНК" до категорії неплатоспроможних" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 №30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ЗЛАТОБАНК" з 14.02.2015.
Поряд з цим, є загальновідомим та не заперечується учасниками справи факт того, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі №826/2184/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019, було:
- визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 13.02.2015 №105 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних;
- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 №30 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Златобанк";
- визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 12.05.2015 №310 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк";
- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 №99 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Златобанк" та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку;
- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.05.2015 №100 "Про внесення змін до рішення виконавчої Дирекції Фонду від 13.05.2015 №99 "Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк" та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку";
- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 №391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Златобанк" на два роки до 13.05.2018 включно;
- зобов`язано Національний банк України надати Публічному акціонерному товариству "Златобанк" строк, встановлений частиною сьомою статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", за винятком використаного строку, який вичерпаний, для проведення дій з фінансового оздоровлення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" після проведення заходів з його ліквідації.
Отже, у судовому порядку було скасовано введення тимчасової адміністрації в ПАТ "Златобанк", а відтак, відсутні передбачені ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній як на момент прийняття наказу №279 від 13.05.2015, так і оскаржуваного рішення) умови для перевірки Договору про розірвання на предмет нікчемності з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Тобто, Договір про розірвання не підпадає під дію норм ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній як на момент прийняття наказу №279 від 13.05.2015, так і оскаржуваного рішення), а відтак, і відсутні правові підстави для висновку про його нікчемність з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Наведеною нормою закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки вона не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Тому, у разі неспростування презумпції правомірності договору, правовідносин, які виникли за ним, є дійсними, а їх наслідки - правомірними.
В даному випадку, матеріали справи не містять доказів визнання Договору про розірвання недійсним, а колегією суддів не встановлено обставин, що б вказували на його нікчемність в силу Закону (в т.ч. приписів ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній як на момент прийняття наказу №279 від 13.05.2015, так і оскаржуваного рішення).
Отже, правомірність припинення іпотеки за Договором іпотеки від 31.05.2012 належним чином підтверджується матеріалами справи та ніким не спростовано.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин, рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" ОСОБА_3 за індексним номером 33239922 від 28.12.2016 про внесення до державних реєстрів відомостей про іпотеку нерухомого майна, встановлену Договором іпотеки від 31.05.2012, є протиправними, адже дійсні обставини спірних правовідносин не підтверджують існування такого зареєстрованого на підставі нього права після 29.10.2014, що суперечить приписам ст.ст. 3, 4, 10, 12, 18, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню.
Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань (частина шоста наведеної статті Конституції України).
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів). 
Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права та захист  законного інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
В даному випадку, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача на момент прийняття оскаржуваного рішення права іпотеки на спірну нерухомість, яке було зареєстровано в державних реєстрах, на безперешкодну реалізацію якого впливає існування на момент звернення з позовом до суду оскаржуваного рішення, на підставі якого зареєстровано іпотеку цього ж майна за іншою особою, що безумовно становить загрозу правам та законним інтересам позивача, як іпотекодержателя відповідного майна на той час, у зв`язку з чим суд вважає ефективним обраний ним способі захисту таких права та інтересів іпотекодержателя як скасування відповідного рішення.
Поряд з цим, матеріалами справи (наказом КП КОР "Готово" №37-К від 24.10.2017) підтверджується, що з 24.10.2017 ОСОБА_3 звільнений з посади державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово".
Тобто, станом на сьогоднішній день такого учасника спірних правовідносин - однієї із сторін у справі (відповідача 1), не існує в силу припинення ним своєї діяльності.
У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 231 Господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність закриття провадження у справі у частині позовних вимог до державного реєстратора КП КОР "Готово" ОСОБА_3, а у частині позовних вимог до ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Біпродукт" - позов задовольнити шляхом скасування оскаржуваного рішення.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів, наведені в їх апеляційних скаргах, стосовного порушення Господарським судом міста Києва норм матеріального та процесуального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.
На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилаються скаржники - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", Публічне акціонерне товариство "Златобанк",  у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.
Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №810/1643/17.
4. Витрати по сплаті судового збору покласти на  Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Публічного акціонерного товариства "Златобанк"
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 28.06.2022.

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.В. Шапран