Постанова
Іменем України
 
23 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 724/318/21
 
провадження № 61-19599св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2021 року у складі судді 
Гураль Л. Л. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 
2021 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до 
ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом.
 
Позов мотивувала тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , з яким вона на момент смерті проживала в зареєстрованому шлюбі, а також вони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Вказувала, що 03 серпня 2020 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та в подальшому дізналася, що відповідачка, яка є донькою спадкодавця ОСОБА_3 , також подала заяву про прийняття вказаної спадщини.
 
ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, оскільки остання не доглядала за хворим батьком, все своє свідоме життя проживала від нього окремо та не провідувала його. Всі зобов`язання по догляду за спадкодавцем взяла на себе позивачка.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 
2021 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 14 000,00 грн.
 
Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем факту ухилення відповідача від надання допомоги батьку, винної її поведінки, потребу постійної допомоги спадкодавця саме від відповідача.
 
Постановляючи судове рішення в частині розподілу судових витрат, понесених на оплату правничої допомоги, суд виходив з того, що відповідачем надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу у вищевказаному розмірі.
 
Окрім того, судом було зазначено, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
 
Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
 
Окрім того, статтею 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.
 
Оскільки розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі про надання правової допомоги у вигляді фіксованої суми, він не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 
2021 року в частині розподілу судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2021 року в частині розподілу судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги без змін, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки 14 000,00 грн витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
 
Апеляційний суд вказав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у даній справі.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
30 листопада 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 000,00 грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 14 000,00 грн.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що наданий позивачкою прибутковий касовий ордер не є належним доказом приймання готівкових коштів в силу його не легітимності. Вважала, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу документально не підтверджені, а тому відсутні підстави для їх відшкодування. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Окрім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв їх реальності та розумності їх розміру.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 
06 березня 2019 року в справі № 922/1163/18, постанові Верховного Суду від 
16 травня 2019 року в справі № 823/2638/18, постанові Верховного Суду від 
01 жовтня 2018 року в справі № 569/17904/17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року в справі № 817/66/16, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 922/1163/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Хотинського районного суду Чернівецької області.
 
Зупинено виконання рішення Хотинського районного суду Чернівецької області 
від 02 вересня 2021 року та постанови Чернівецького апеляційного суду 
від 04 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 14 000,00 грндо закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
17 січня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 
2021 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 
2021 року оскаржуються в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
 
В іншій частині рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 
02 вересня 2021 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 
04 листопада 2021 року не оскаржуються, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи 
 
Судами встановлено, що згідно ордера на надання правничої допомоги від 
18 лютого 2021 року ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2021 року надавалася правнича допомога адвокатом Бартусевич В. М. 
 
22 лютого 2021 року ОСОБА_2 та Бартусевич В. М. уклали додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2021 року, в якому сторони домовились, що за надання правової допомоги у даній справі в суді першої інстанції клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі в розмірі 
14 000,00 грн.
 
В акті-приймання передачі наданих послуг від 12 березня 2021 року по договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2021 року та додаткової угоди № 2 до вказаного договору від 22 лютого 2021 року сторони підтверджують, що правнича допомога надана в повному обсязі та належної якості, взаємні претензії у сторін відсутня. Всього надана правнича допомога вартістю 14 000,00 грн.
 
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 12 березня 2021 року ОСОБА_2 сплатила Бартусевич В. М. 14 000,00 грн за надану професійну правничу допомогу.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
 
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
 
Частиною п`ятою статті 137 ЦПКвстановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
 
Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 
2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі 
№ 712/1720/19.
 
У клопотанні від 25 березня 2021 року, поданому до суду першої інстанції, ОСОБА_1 зазначала про те, що розрахунки, надані відповідачкою на підтвердження витрат понесених нею на правничу допомогу, є завищеними та було вказано про неспівмірність таких витрат, та просила відмовити у їх стягненні в повному обсязі.
 
Приймаючи до уваги та оцінюючи доводи, викладені у клопотанні ОСОБА_1 від 25 березня 2021 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що аргументи, викладені у ньому, по суті є клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у розумінні частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України. 
 
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 724/1837/19. 
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом Бартусевич В. М. всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідачки, дійшов правильного висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 14 000,00 грн є реальними та підтверджуються належними доказами.
 
Необґрунтованим є аргументи заявника про те, що прибутковий касовий ордер, який адвокат Бартусевич В. М. видала ОСОБА_2 на підтвердження сплати відповідачкою витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн, є неналежним доказом, оскільки прибутковий касовий ордер є доказом, який підтверджує факт оплати послуг адвоката.
 
Безпідставним є і аргументи касаційної скарги щодо неспівмірності понесених відповідачкою судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
 
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
 
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
 
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 
2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).
 
Проте всупереч вищенаведеним нормам права та правовим висновкам касаційного суду, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у даній справі.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 922/1163/18, постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року в справі № 823/2638/18, постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року в справі 
№ 569/17904/17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 
2019 року в справі № 817/66/16, постанові Верховного Суду від 06 березня 
2019 року в справі № 922/1163/18 є безпідставними, оскільки зроблені Верховним Судом в них висновки є аналогічні тим, до яких дійшли суди у справі, яка переглядається.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                       від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 
2021 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 
2021 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 
2021 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Хотинського районного суду Чернівецької області 
від 02 вересня 2021 року та постанови Чернівецького апеляційного суду 
від 04 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 14 000,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська