Справа № 127/9203/21 
Провадження № 33/801/220/2022
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, –

встановив:

       Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки за те, що 30 березня 2021 року о 08 год 40 хв. по автомобільній дорозі М-12, Стрий-Знам`янка, 347 км, він повторно протягом року після вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звуженні зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
        ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року, а провадження у справі закрити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у його відсутність, чим порушив його право на правову допомогу, гарантоване статтею 59 Конституції України, статтею 13 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Вказував, що будь-яких об`єктивних доказів, зокрема відеозапису про його керування автомобілем 30 березня 2021 року о 08 год 40 хв. працівниками поліції до суду не надано. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про відеозапис та його долучення до матеріалів справи. Також відсутній запис про відсторонення його від керування транспортним засобом. Матеріали справи не містять направлення до конкретного медичного закладу для проведення огляду з метою встановлення стану сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і підтвердження факту вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 521751 був складений працівниками поліції 20 березня 2021 року о 04 год 40 хв., а згідно з вказаним протоколом події мали місце 30 березня 2021 року о 08 год 40 хв., а відтак протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та недопустимим доказом у справі відповідно до вимог статті 251 КУпАП.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.        
       Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2021 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 521751 від 30 березня 2021 року 30 березня 2021 року о 08 год 40 хв. по автомобільній дорозі М-12, Стрий-Знам`янка, 347 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звуженні зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Як видно зі змісту протоколу, події мали місце 30 березня 2021 року о 08 год 40 хв., протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції теж 30 березня 2021 року о 09 год 40 хв., а тому доводи апеляційної скарги, про те що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та недопустимим доказом у справі відповідно до вимог статті 251 КУпАП, є безпідставними.
Протокол підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі не вказав, заперечень щодо факту керування транспортним засобом не висловив, письмових пояснень не надав.
Відмова  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Доказів, які би ставили під сумнів показання зазначених свідків та обставини викладені у протоколі, матеріали справи не містять.
       Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Частиною другою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
       Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (далі – Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
       Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
       Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
       Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за статтею 130 КУпАП.        
       Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.
       Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений права самостійно протягом двох годин пройти огляд на стан сп`яніння в медичній установі на спростування даних протоколу про адміністративне правопорушення. Однак таким правом не скористався, медичний висновок суду не надав.
       Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до закладу охорони здоров`я, оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, в тому числі і у закладі охорони здоров`я, тому обов`язку на оформлення такого направлення у працівників поліції не було.        
       Доводи апеляційної скарги щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, хоча і є порушенням, але не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
       Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного розгляду справи у його відсутність та порушення його права на правову допомогу, гарантованого статтею 59 Конституції України, статтею 13 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», тому що  ОСОБА_1 був обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 130 КУпАП та про його направлення для розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області. Крім цього, суд першої інстанції двічі повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи, шляхом надсилання повістки, саме на ту адресу, яка була зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення з його слів чи наданих ним документів.
       Особа, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадження у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
       Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
       Підстав вважати, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та порушив його право на правову допомогу немає.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, –

п о с т а н о в и в :
       
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                         О. С. Панасюк