Постанова
Іменем України
 
19 травня 2022 року
м. Київ
справа № 711/6610/20
провадження № 61-1253св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                     Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сван-1» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Юдицького Олександра Вікторовича,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Плаха Тамара Іванівна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сван-1» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Юдицького Олександра Вікторовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Плаха Тамара Іванівна, про визнання недійсним договору дарування частки в праві власності на квартиру та скасування запису про проведену державну реєстрацію
 
за касаційною скаргою адвоката Шимановського Артема Володимировича як представника ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2021 року у складі судді Демчика Р. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у складі колегії суддів:  Фетісової Т. Л., Вінніченка  Б. Б., Гончар Н. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позову банку 
21 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сван-1»                      в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Юдицького О. В. (далі - ТОВ «Сван-1», товариство) звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним договір дарування частки в праві власності на квартиру                             від 24 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , згідно    з яким здійснено відчуження 1/2 частки в спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1087; 
скасувати запис № 33361939 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 24 вересня 2019 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності  на 1/2 частку спірної квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1910852671101, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48830533 від 24 вересня 2020 року, приватний нотаріус Плаха Т. І., Черкаський міський нотаріальний округ, Черкаська область.
 
На обґрунтування заявлених вимог товариство зазначало, що   ОСОБА_1 працював з 27 листопада 2013 року генеральним директором ТзОВ «Сван-1». 
 
Постановою Господарського суду Черкаської області від 01 листопада 2017 року у справі № 04/14-10/5026/2337/2011 ТОВ «Сван-1» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Юдицького О. В. Під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатору банкрута стало відомо, що 15 лютого 2017 року                 ОСОБА_1 , використовуючи запис в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відкрив рахунок ТОВ «Сван-1»                           в Черкаському ГРУ АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та 15 серпня                2018 року без належних на те повноважень зняв з рахунка ТзОВ «Сван-1»                         в установі банку готівкові кошти в розмірі 198 400 грн. Вказаний рахунок ОСОБА_1 закрив з метою приховати, як факт надходження коштів на рахунок, так і факт їх протиправного використання.
 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року                       у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, що була залишена в силі постановою Північного апеляційного Господарського суду від 11 березня 2020 року, заяву про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів ТзОВ «Сван-1» та процентів за користування грошовими коштами задоволено, стягнено   ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сван-1» грошові кошти в розмірі 223 214,92 грн. 
 
23 червня 2020 року Господарський суд Черкаської області на виконання ухвали від 01 жовтня 2019 року у справі № 04/14-10/5026/2337/2011 видав наказ, на підставі якого приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О. С. виніс постанову від 14 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62567457. У вказаному виконавчому провадженні, постановою приватного виконавця від 14 липня 2020 року накладено арешт на майно, що належить боржнику.
 
Під час проведення виконавчих дій ТОВ «Сван-1» стало відомо про укладення               24 вересня 2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору дарування частки в праві власності на квартиру, яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності.
 
Оскільки оспорюваний правочин був вчинений відповідачем з метою уникнення сплати боргу та виконання судового рішення за результатами розгляду заяви ТОВ «Сван-1», є безоплатним правочином, який спрямований на позбавлення товариства в майбутньому законних майнових прав, іншого майна, на яке може бути звернено стягнення в процесі примусового виконання судового рішення,                   у ОСОБА_1 немає, позивач просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Придніпровський районний суд м. Черкаси рішенням від 17 вересня 2021 року позов задовольнив частково. Визнав недійсним договір дарування частки                     в праві власності на квартиру від 24 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , відповідно до якого здійснено відчуження 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т. І. та зареєстрований                    в реєстрі за № 1087. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_1 був обізнаний про наявність заяви товариства від 01 квітня 2019 року, поданої до господарського суду (прийнята судом до провадження 28 серпня 2019 року), про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, а тому міг передбачати негативні для себе наслідки.  
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Черкаський апеляційний суд постановою від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шимановського А. В. залишив без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси                             від 17 вересня 2021 року - без змін. Стягнув з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сван-1» судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн в рівних частках по 1 500,00 грн з кожного.
 
Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 19 січня 2022 року,                       адвокат Шимановський А. В. як представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в частині визнання недійсним договору дарування частки в праві власності на квартиру від 24 вересня 2019 року і в цій частині ухвалити нове рішення, яким                                      у задоволенні позову відмовити. 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі заявник посилається на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року    у справі № 369/11268/16 та постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 521/8260/17, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18                             застосованих апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні;                            в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід,                    і суд касаційної інстанції визнав підстави про відвід обґрунтованими; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставини, які мають значення для правильного вирішення справи; суд  необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
19 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відвід судді, в якій просив відвести суддю Скляренко В. М. від розгляду справи № 711/6610/20                     з підстав її упередженості, необ`єктивності та заінтересованості у результаті розгляду справи. Однак 25 лютого 2021 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Демчика Р. В. в задоволенні цієї заяви відмовлено. 
Таким чином, відповідачі вживали всіх заходів, спрямованих на розгляд справи № 711/6610/20 на засадах верховенства права, неупередженим та об`єктивним суддею, законно та обґрунтовано. Підстави відводу були обґрунтовані, а тому суд першої інстанції повинен був відвести суддю Скляренко В. М. від розгляду справи № 711/6610/20.
Крім цього, всупереч пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України ухвалою суду від 13 січня 2020 року в задоволенні заяви про зупинення провадження                  у цій справі до розгляду справи № 711/7715/20 відмовлено без належного обґрунтування такого висновку. 
За таких обставин ОСОБА_2 була позбавлена права подати відзив                          з належними доказами на підтвердження своїх заперечень проти позову, зокрема, посилаючись на обставини, що будуть встановлені у справі                                № 711/7715/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування частки в праві власності на квартиру удаваним правочином, визнання права власності на частку в праві власності.
Матеріали справи не містять жодного допустимого доказу, що після відчуження частки квартири у боржника немає іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями, як і доказів, що ОСОБА_1 перестав бути платоспроможним, а рішення судів попередніх інстанцій в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях.
Після вчинення оспорюваного договору у ОСОБА_1 залишились грошові кошти від відчуження майна в розмірі 372 000,00 грн, що підтверджується розпискою, проте суди цього не врахували. 
ОСОБА_2 повністю оплатила ОСОБА_1 вартість майна та прийняла його у власність, їй не було та не могло бути відомо про якісь судові спори                ОСОБА_1 , а тому немає правових підстав для позбавлення її права власності на спірне майно. ОСОБА_2 набула право власності на майно на підставі оплатного договору. На момент продажу майно було вільним від               будь-яких обтяжень та заборон. Між ТОВ «Сван-1» і ОСОБА_1 виник спір, проте ОСОБА_2 не має до нього ніякого відношення та не повинна відповідати своїм майном за чужими зобов`язаннями.
Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду відповідно до статті 400 ЦПК України.  
17 лютого 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «СВАН-1» на касаційну скаргу, який мотивований законністю і обґрунтованістю ухвалених               у справі судових рішень. Будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
Заявник не подає відзиву на позов, а звертається до суду із заявою про зупинення провадження у справі, явно з наміром затягнути строки підготовчого провадження, а не з наміром сприяти суду розглянути справу відповідно до принципів цивільного судочинства, встановлених статтею 3 ЦПК України. Відзив на позовну заяву у встановлений судом та законом строк скаржник не подає.
ОСОБА_1 після начебто отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 372 000,00 грн був зобов`язаний в силу закону здійснити погашення заборгованості перед ТОВ «Сван-1», оскільки 01 жовтня 2019 року господарський суд ухвалив рішення у справі № 04/14-10/5026/2337/2011 про стягнення з ОСОБА_1 223 214,92 грн безпідставно отриманих грошових коштів, але він цього не зробив. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
07 лютого 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Постановою Господарського суду Черкаської області від 01 листопада 2017 року у справі № 04/14-10/5026/2337/2011 ТОВ «Сван-1» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Юдицького О. В.
 
Під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатору банкрута ТОВ «Сван-1» стало відомо про факт привласнення керівником ТзОВ «Сван-1»                          ОСОБА_1 грошових коштів, який з порушенням вимог закону та рішення суду щодо заборони розпорядження майном і коштами товариства, відкрив рахунок ТОВ «Сван-1» в Черкаському ГРУ АТ КБ «ПриватБанк»                                           № НОМЕР_1 та привласнив кошти, які надійшли від орендарів офісних приміщень на АДРЕСА_2 - на загальну суму 198 400,00 грн.
 
01 квітня 2019 року TOB «Сван-1» в особі ліквідатора банкрута Юдицького О. В. звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення                 з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 223 214,92 грн, з яких: 198 400,00 грн - безпідставно отримані грошові кошти, 24 814,92 грн - проценти за користування чужими коштами.
 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року                      у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, залишеною без змін постановою  Північного апеляційного Господарського суду від 11 березня 2020 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сван-1» грошові кошти в розмірі                          223 214,92 грн та 24 814,92 грн процентів за користування чужими коштами.
 
На примусове виконання ухвали Господарського суду Черкаської області                    від 01 жовтня 2019 року у справі № 04/14-10/5026/2337/2011 23 червня 2020 року Господарський суд Черкаської області виніс відповідний наказ про стягнення                 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сван-1» безпідставно отриманих коштів                      у розмірі 223 214,92 грн та 24 814,92 грн процентів за користування чужими коштами.
 
На підставі цього наказу постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. від 14 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62567457, в межах якого  накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1  
 
24 вересня 2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір дарування частки в праві власності на квартиру, згідно з яким здійснено відчуження (дарування) на користь ОСОБА_2 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності.
 
ОСОБА_2 зверталася до Придніпровського районного суду м. Черкаси                        з позовом до ОСОБА_1 про визнання удаваним правочином договору дарування частки в праві власності на квартиру від 24 вересня 2019 року, укладеного між нею і ОСОБА_1 , однак рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.  
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                   2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не
підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину                                   є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним                           є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19). 
Встановивши, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваного правочину знав про існування не виконаного перед позивачем зобов`язання та наявність відкритого господарським судом провадження у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, тому міг передбачити негативні для себе наслідки задоволення позовних вимог;  доказів наявності у боржника  іншого нерухомого майна, право власності на яке було б зареєстроване за ним  та за рахунок якого могло би бути виконано рішення суду про стягнення з нього коштів, не надано, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував при вирішення справи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі                      № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), та дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним оспорюваного договору дарування, оскільки дії відповідача при укладенні цього правочину направлені на уникнення виконання зобов`язання з повернення боргу. 
Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду                                  від 12 жовтня 2020 року у справі № 521/8260/17.
Підстав для відступу від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                    від 03 липня 2019 року    у справі № 369/11268/16 та постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 521/8260/17, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 колегією суддів не встановлено.  
Доводи касаційної скарги про те, що підстави для відводу судді Скляренко В. М. були обґрунтовані, а тому суд першої інстанції повинен був відвести її від розгляду справи № 711/6610/20, на увагу не заслуговують, оскільки суд першої інстанції в задоволенні заяви відмовив, і суд касаційної інстанції не визнає підстави про відвід обґрунтованими, адже саме по собі прийняття суддею процесуальних рішень не на користь особи, яка звертається з відповідною заявою чи клопотанням, не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, для відводу, а є підставою для оскарження цих рішень              у суді вищої інстанції.
Інші аргументи касаційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, висновків судів в оскаржуваній частині не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, які, на думку заявника, встановлені судом неправильно, та необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно                             з нормами статті 400 ЦПК України.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог товариства та постанови апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Шимановського Артема Володимировича як представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2021 року  в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сван-1» про визнання недійсним договору дарування та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                         А. Ю. Зайцев
 
                                                                                    Є. В. Коротенко
 
                                                                                    М. Ю. Тітов