УХВАЛА

27 червня 2022 року  
м. Київ

справа № 160/11911/20
адміністративне провадження № К/990/14322/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №160/11911/20 за позовом ОСОБА_1   до Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури (далі - відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, у якому просив:
- визнати протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області щодо не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати за період 02 липня 2015 року по 14 травня 2020 року включно відповідно до  статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;  
- стягнути з прокуратури Дніпропетровської області на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді заборгованості по виплаті заробітної за період 02 липня 2015 року по 14 травня 2020 року включно відповідно до  статті 81 Закону України «Про прокуратуру».  
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року, адміністративний позов задоволено частково.  
Визнано протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 березня 2020 року по 14 травня 2020 року включно відповідно до  статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 26 березня 2020 року по 14 травня 2020 року включно відповідно до  статті 81 Закону України «Про прокуратуру».  
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.  
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, яка  зареєстрована судом касаційної інстанції 09 червня 2022 року.  
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаних підстав, Верховний Суд виходить з такого.
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тобто з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо частини третьої статті 152 Конституції України.
Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Проте у касаційній скарзі відповідач фактично викладає обставини справи та цитує норми КАС України та норми Конституції України. У цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також скаржник зазначив про неправильне тлумачення судами положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України». Однак такі посилання скаржник зазначив без взаємозв`язку із підставами для касаційного оскарження судових рішень.  
Суд звертає увагу скаржника, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.  
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.         
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу потрібно повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.    
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд   
у х в а л и в:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №160/11911/20 повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя                 	О.А. Губська