ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року	Львів	Справа № 300/2098/21 пров. № А/857/473/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 300/2098/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Остап`юк С.В.,
час ухвалення рішення – 25.11.2021 року,
місце ухвалення рішення – м.Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                               в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0028640713 від 26 листопада 2020 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у розмірі 500000,00 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року в позові відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що документальне декларування залишків пального за час підприємницької діяльності-підприємця є достатнім фактом для встановлення фізичної наявності та зберігання пального і відповідно застосування штрафної санкції в розмірі 500 000,00 грн. Зазначає, що факт зберігання повинен бути доведений суб`єктом владних повноважень (контролюючим органом) і саме ними має бути доведена належним чином ця обставини. Звертає увагу, що для належного захисту своїх прав він зазначав, що у рамках кримінального провадження по компанії ТОВ «Компанія -Західнафтосервіс», в якої позивач придбав пальне та у рамках кримінального провадження №32018090000000039 було вилучено у ФОП ОСОБА_1 та передано усе пальне згідно з протоколом від 12 вересня 2018 року ОСОБА_1 як речовий доказ. Вказує, що обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій на підставі ст.17 Закону №481/95-ВР є встановлення конкретного порушення, а саме: факту фізичного зберігання пального у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії, місце його зберігання, наявні на час перевірки залишки, ємності в яких зберігається пальне та порядок його використання, які підтверджені відповідними доказами. Однак з акту перевірки вбачається, що контролюючим органом тільки на підставі акцизних накладних та єдиного реєстру акцизних накладних станом на 23 жовтня 2020 року встановлено залишок 8100 літрів палива, що саме собою ще не може слугувати підставою для висновку про зберігання пального без наявності ліцензії на зберігання пального. Звертає увагу, що судом не встановлено, а інспектором не представлено жодних належних доказів (акту вимірювання обсягів пального в цистернах, каністрах, документів щодо часткового використання такого пального), які б підтверджували факт зберігання позивачем пального та наявності залишків такого пального на час проведення перевірки. Крім того, зазначає, що пальне було вилучено правоохоронними органами із господарської діяльності підприємця і було протокольно передано під зберігання ОСОБА_1 в якості речових доказів у рамках кримінального провадження, а на речові докази, які передані на зберігання законодавством не передбачено виготовлення ліцензії, оскільки такі в господарській діяльності не можуть бути використані, і тому ОСОБА_1 не міг і не мав права вчиняти будь-які дії з переданим йому майном на зберігання. У відповіді Івано-Франківської обласної прокуратури від 21 грудня 2021 року за №10/1-359 вих-21 зазначено, що в рамках кримінального провадження №32018090000000039 12 вересня 2018 року проводився обшук за адресою: АДРЕСА_1 та внаслідок такого обшуку цього дня пальне було передане ФОП ОСОБА_1 . У подальшому, 02 листопада 2018 року вилучені речові докази, які зазначені в протоколі від 12 вересня 2018 року були передані на відповідальне зберігання іншій особі - завідувачу складом ТОВ «Корнич» Бабущак Р.П., про що складено відповідний протокол. Дані речові докази були забрані у позивача ще 02 листопада 2018 року, що підтверджує, що фізично не могли у нього бути на момент перевірки. Таким чином, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення цієї справи, обмежився задекларованим пальним у бухгалтерських даних ФОП ОСОБА_1 і не досліджував відсутність будь-яких доказів фізичного перебування у нього на зберіганні пального, що виключає його відповідальність. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2018 року Коломийською районною державною адміністрацією здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , основний вид діяльності – роздрібна торгівля пальним. З 27 серпня 2018 року взято на облік в Коломийській ДПІ Коломийського управління Головного управління ДПС в Івано-Франківській області. 27 грудня 2018 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
У період з 23 жовтня 2020 року до 29 жовтня 2020 року на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 та пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №1279 від 23 жовтня 2020 року головним державним ревізором - інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 27 серпня 2018 року до 23 жовтня 2020 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 27 серпня 2018 року до 23 жовтня 2020 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.
За наслідками перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи – платника податку ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 27 серпня 2018 року до 23 жовтня 2020 року» за № 272-09-19-07-13-3045910452 від 05 листопада 2020 року.
Відповідач на підставі акта перевірки за №272-09-19-07-13-3045910452 від 05 листопада 2020 року за порушення позивачем статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацу 8 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», податковим повідомленням-рішенням за № 0028640713 від 26 листопада 2020 року застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 500000,00 гривень.
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 500000,00 гривень слугували висновки перевірки про зберігання позивачем пального з 01 липня 2019 року до 23 жовтня 2020 року без наявності ліцензії на зберігання.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що на момент здійснення та припинення позивачем підприємницької діяльності за ним задекларовано залишки пального в обсязі 8100 літрів, доказів щодо фактів використання чи реалізації відповідного обсягу пального у господарських чи інших цілях позивач не надав, ліцензію на право зберігання пального позивач не отримував, тобто у даних правовідносинах має триваючий факт зберігання позивачем 8100 літрів пального без ліцензії на право зберігання пального, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль – система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За змістом пп.19-1.1.16 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України передбачає, що документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального”.
За змістом ст.15 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним – одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” ліцензія (спеціальний дозвіл) – документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; зберігання пального – діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; місце зберігання пального – місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті перевірки висновок про порушення позивачем статті 15 Закону № 481/95-ВР у зв`язку із зберіганням пального в обсязі 8100,00 літрів без отримання відповідної ліцензії у період з 01 липня 2019 року (коли така ліцензія була обов`язковою) по 23 жовтня 2020 року (час проведення перевірки).
Матеріалами справи стверджується, що 23 серпня 2018 року Коломийською районною державною адміністрацією здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , основний вид діяльності – роздрібна торгівля пальним. З 27 серпня 2018 року взято на облік в Коломийській ДПІ Коломийського управління Головного управління ДПС в Івано-Франківській області. 27 грудня 2018 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Висновок податкового органу щодо зберігання пального без отриманої ліцензії у період з 01 липня 2019 року по 23 жовтня 2020 року сформований у результаті дослідження перевіряючими під час фактичної перевірки акцизних накладних ТОВ «Коломиянафтозбут» від 13 вересня 2018 року за №903, 902, 901, 905, 904, які зареєстровані в Єдиному реєстрі акцизних накладних від 09 жовтня 2018 року на реалізацію палива фізичній особі платнику податку ОСОБА_1 .
Згідно з п. 86.1 статті 86 ПК України  результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Відповідно до п. 83.1 статті 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Зі змісту акту перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_1 надано запити від 23 жовтня 2020 року, 29 жовтня 2020 року щодо залишків палива станом на 31 грудня 2018 року, 31 грудня 2019 року та станом 23 жовтня 2020 року, де зберігаються дані залишки 8100 літрів, документи на придбання товару та продаж товару, акти прийому-передачі товару та інші документи, які пов`язані із підприємницькою діяльністю платником до перевірки не надано (платником податку відповідь не надано). Отже відповідно до акцизних накладних та єдиного реєстру акцизних накладних станом на 23 жовтня 2020 року залишок палива становить 8100 літрів палива (а.с. 26 зворот).
Інші документи чи матеріали, які могли бути підставою для відображеного в акті перевірки висновку про зберігання позивачем придбаного пального позивачем ні в акті перевірки, ані в додатках до нього не вказані.
Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій на підставі 2 статті 17 Закону №481/95-ВР є встановлення конкретного порушення (факту зберігання пального у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії), підтвердженого відповідними доказами.
Разом з тим, під час документальної перевірки Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області не встановлено факту зберігання позивачем пального з посиланням на відповідні докази (акти вимірювання об`єму пального, місце зберігання, залишки), а лише констатовано факт придбання та декларування залишків пального 8100 літрів, тому колегія суддів вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем положень ст.15 Закону №481/95-ВР не є достатньо вмотивовані та ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до положення ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи міститься копія протоколів від 12 вересня 2018 року, від 02 листопада 2018 року; копії листів Івано-Франківської обласної прокуратури від 21 грудня 2021 року та від 15 квітня 2022 року, з яких вбачається, що в рамках кримінального провадження №32018090000000039 12 вересня 2018 року проводився обшук за адресою: АДРЕСА_1 та внаслідок такого обшуку цього дня пальне було передане ФОП ОСОБА_1 . У подальшому, 02 листопада 2018 року вилучені речові докази, які зазначені в протоколі від 12 вересня 2018 року були передані на відповідальне зберігання іншій особі - завідувачу складом ТОВ «Корнич» Бабущаку Р.П. про що складено відповідний протокол.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що апелянтом належними доказами підтверджено, що пальне, про яке зазначається у акті перевірки, було вилучено, як речові докази у рамках кримінального провадження та підтверджено передачу пального на відповідальне зберігання іншій особі - завідувачу складом ТОВ «Корнич» ОСОБА_2 в межах кримінального провадження.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не представлено належного та допустимого доказу здійснення позивачем зберігання пального без наявності ліцензії у період з 01 липня 2019 року по 23 жовтня 2020 року, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у виді штрафу на підставі частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР, а тому податкове повідомлення-рішення №0028640713 від 26 листопада 2020 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у розмірі 500000,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.
Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 300/2098/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0028640713 від 26 листопада 2020 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у розмірі 500000,00 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 04 травня 2022 року.