Постанова
Іменем України
11 травня2022 року
м. Київ
справа № 394/417/20
провадження № 61-2871св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товаристве «ТасКомбанк», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду 25 січня                       2021 року у складі судді Голованя А. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ТасКомбанк» (далі - АТ «ТасКомбанк») про визнання погашеною кредитної заборгованості, визнання договору таким, що припинив свою дію, відшкодування майнової та моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області                   від 13 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано припиненим з 13 грудня 2019 року кредитний договір від 12 березня 2019 року № 9243682982 укладений між  ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс кредит» (далі - ТОВ «Фінанс кредит»), у зв`язку з достроковим та повним погашенням його боржником. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду 25 січня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовивши у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга на рішення суду подана після спливу строку на апеляційне оскарження, а наведені скаржником посилання на поважність причин пропуску строку є неповажними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Кропивницького апеляційного суду 25 січня 2021 року, просив її скасувати, постановити нову ухвалу про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального права.
Суддя апеляційного суду Карпенко О. Л. порушила статтю 357 ЦПК України, згідно                        з якою апеляційна скарга залишається без руху, якщо в ній є недоліки, проте вона цього не зробила, оскільки зазначення «позовна заява» замість «апеляційна скарга»                              є недоліком, який заявник міг усунути.
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що суддя Карпенко О. Л. в листі від 20 листопада 2020 року вказує, що необхідно подати апеляційну скаргу з виправленими помилками, незважаючи на те, що строк подання апеляційної скарги закінчився 16 листопада 2020 року.
Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги факт отримання апеляційної скарги                        13 листопада 2020 року, хоча він направив її поштою 12 листопада 2020 року.
Суд апеляційної інстанції, відмовивши у відкритті апеляційного провадження, порушив принцип рівності громадян перед законом.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставами для касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 357 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право має забезпечуватися справедливими судовими процедурами.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий                              і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним                                  і безстороннім судом, встановленим законом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами                       з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (частина третя статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суд апеляційної інстанції встановив, що у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2020 року.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали надати: заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2020 року, вказавши підстави для поновлення строку; належним чином оформлену апеляційну скаргу, в якій уточнити прохальну частину і вказати рішення, що оскаржується із зазначенням його дати, та повноваження апеляційного суду відповідно до статті 374 ЦПК України; копії належно оформленої апеляційної скарги з додатками відповідно до кількості учасників справи. Зазначено, що у разі невиконання зазначених вимог в установлений строк, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернена заявнику.
ОСОБА_1 роз`яснено, що у разі, якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнанні неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження відповідно до статті 358 ЦПК України.
На виконання ухвали Кропивницького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року,                   від ОСОБА_1 18 січня 2021 року надійшла заява про поновлення строку та апеляційна скарга з усуненими недоліками.
Заява мотивована тим, що 13 листопада 2020 року він подав до апеляційного суду заяву, яка стосувалася оскарження рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2020 року. Зазначив, що не має юридичної освіти та досвіду, тому сприйняв лист - відповідь заступника голови апеляційного суду на свою заяву як ухвалу суду. У зв'язку з відсутністю коштів, не мав змоги найняти адвоката та вимушений доглядати дружину, інваліда другої групи і не має змоги працювати на постійній роботі.
Просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на зазначені обставини.
Відмовивши у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2020 рокузгідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга на рішення суду подана після спливу строку на його апеляційне оскарження, а наведені скаржником посилання на поважність причин пропуску строку суд визнав неповажними. Виникнення обставин непереборної сили судом не встановлено, а скаржником не наведено.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Верховний Суд звертає увагу на те, ЦПК України у редакції після 15 грудня 2017 року не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
Згідно з частиною шостою статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови                  у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений статтею 34 ЦПК України, що розміщена у Главі 3 розділу І «Загальні положення»  ЦПК України. За змістом частини третьої вказаної статті перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі                           № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) зазначено, що регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції.
Ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження перешкоджає подальшому розгляду справи і зумовлює необхідність докласти додаткових зусиль для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення такої ухвали вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. Такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що слова «суд апеляційної інстанції», вжиті у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів з огляду на  загальні положення ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України).
Оскільки суд апеляційної інстанції порушив процесуальний порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, щопризвело до постановлення незаконної ухвали суду апеляційної інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, то вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
З огляду на викладене, інші доводи касаційної скарги Верховний Суд не оцінює та не переглядає.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій                          і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України). 
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення, передачу справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду 25 січня 2021 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник
                                                                                                                        С. О. Погрібний
                                                                                                                        Г. І. Усик
                                                                                                                        В. В. Яремко