УХВАЛА

23 лютого 2022 року 
м. Київ
cправа №  916/1033/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов    Є.    В. - головуючий, Мачульський Г. М., Могил С. К.,
секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,
розглядаючи касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 (колегія суддів: Лавриненко Л. В., Мишкіна М. А., Разюк Г. П.) і рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2021 (суддя Малярчук І. А.) у справі
за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідачів: 1) Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", 2) Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва "Одестрансбуд", 3) Приватного підприємства "Альфін" про визнання недійсним договору та витребування приміщення гуртожитку,
за участю представників:
прокурора - Бересток Б. П.,
позивача - Хайновський О. О.,
відповідача - 1 -не з`явилися,
відповідача - 2 - не з`явилися,
відповідача - 3 - не з`явилися,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У квітні 2020 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 (на теперішній час Малиновська окружна прокуратура міста Одеси, далі - прокурор) звернувся з позовом до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - ФДМУ) до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (далі - ПАТ    «Укрінкомпанія»), Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд» (далі - ВАТ «Одестрансбуд») та Приватного підприємства «Альфін» (далі - ПП    «Альфін») про визнання недійсним укладеного між ПАТ «Укрінкомпанія» та ВАТ    «Одестрансбуд» договору купівлі - продажу від 08.04.1996 № 45/1 нежитлового приміщення (гуртожитку) загальною площею 1 842,6 кв. м, розташованого за адресою: м. Одеса, пр. Адміральський, 34 «а», та витребування його у ПП «Альфін» на користь ФДМУ.
2.          На обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що у провадженні Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувало кримінальне провадження від 15.05.2018 № 12014160470004204 за підозрою голови правління ВАТ «Одестрансбуд» у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, яке закрито 19.03.2002 у зв`язку зі смертю підозрюваного. 
3.          Досудовим слідством у цьому кримінальному провадженні встановлено, що ВАТ «Одестрансбуд» створено у процесі приватизації Державного підприємства Одеський спеціалізований трест транспортного будівництва «Одестрансбуд» відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про господарські товариства» та наказу ФДМУ «Про затвердження плану приватизації і перетворення Державного підприємства «Одестрансбуд» у відкрите акціонерне товариство» від 26.05.1993 № 5-1111. 
4.          На підставі наказу ФДМУ від 26.05.1993 № 5-ПП складено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 16.03.1994 та відомість переоцінки балансової вартості будинків та споруд станом на 01.07.1993 по ВАТ «Одестрансбуд». 
5.          Першим заступником голови правління ВАТ «Одестрансбуд» Жовтим П. Ф. затверджено перелік об`єктів, які не ввійшли до статутного фонду цього товариства. 
6.          Згодом Головою правління ВАТ «Одестрансбуд» - Рогозіним В. З. на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.1996 № 45/1 продано ПАТ    «Укрінкомпанія» будівлі гуртожитку, розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Адміральський, 34 «а», площею 1 842,6 кв. м. У пункті 3 цього договору вказано, що нежитлове приміщення належить ВАТ «Одестрансбуд» на підставі рішення Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.11.1959 № 926 та зареєстровано у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.06.1995 під № 37. 
7.          Разом з тим, прокурор наполягає на тому, що рішенням Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.11.1959 № 926 право власності на нежитлове приміщення ВАТ «Одестрансбуд» не передавалось, а лише затверджувались акти державної приймальної комісії про приймання збудованих об`єктів. 
8.          На вимогу прокуратури Малиновського району м. Одеси надати реєстраційне посвідчення на це приміщення Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» повідомило про відсутність правовстановлюючих документів у матеріалах інвентаризаційної справи на цей об`єкт. 
9.           20.02.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І. О. внесено до Державного реєстру запис про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрінкомпанія» на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, пр. Адміральський, 34 «а». 
10.          Того ж дня ПАТ «Укрінкомпанія» на підставі двох договорів купівлі-продажу продало ПП «Альфін» по 1/2 частки нежитлових приміщень за цією адресою. 
11.          ПП «Альфін» провело реконструкцію цього приміщення, унаслідок чого його площа збільшилася до 2 415,5 кв. м, про що свідчать декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 11.07.2014 та свідоцтво про право власності, видане 05.08.2014 реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції. 
12.          Прокурор вважає, що приміщення гуртожитку за адресою: м. Одеса, пр. Адміральський, 34 «а» ВАТ «Одестрансбуд» в процесі приватизації не передавалося і незаконно вибуло з державної власності внаслідок укладення договору купівлі продажу від 08.04.1996 № 45/1.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13.          ВАТ створено в процесі приватизації і перетворення Державного підприємства «Одестрансбуд» відповідно до наказу ФДМУ «Про затвердження плану приватизації і перетворення Державного підприємства «Одестрансбуд» у відкрите акціонерне товариство» від 26.05.1993 № 5-ПП.
14.           08.04.1996 між ВАТ «Одестрансбуд» як продавцем в особі голови правління Рогозіна В. З., та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» як покупцем укладено договір купівлі-продажу № 45/1, згідно з яким останньому продано нежитлову будівлю, розташовану у м. Одесі, по пр. Адміральському, 34 «а». У пункті 2 цього договору наведено опис об`єкту нерухомого майна, яке відчужено: стіни з цегли, 4 поверхи, загальна площа 1    842,6 кв. м. Відповідно до пункту 3 цього ж договору будівля належить ВАТ «Одестрансбуд» на підставі рішення Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.11.1959 № 926 та зареєстрована в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.06.1995 під № 37. 
15.          Відповідно до пункту 3 акта приймання-передачі це нежитлове приміщення належить ВАТ «Одестрансбуд» на підставі рішення Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.11.1959 № 926 та зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.06.1995 під № 37.
16.          Відповідно до реєстраційного посвідчення від 08.07.1996 за Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» зареєстровано нежитлову чотирьох поверхову будівлю площею 1 842,6 кв. м, розташовану у м. Одесі, пр. Адміральський, 34 «а» на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.1996 № 45/1.
17.          Згодом на підставі договорів купівлі продажу від 20.02.2013 за реєстр. № 338 та реєстр. № 341 АТ «Український інноваційний банк» відчужило цю нежитлову будівлю ПП «Альфін», яке зареєструвало її за собою у відповідних реєстрах.
18.          Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 2, посилаючись на матеріали кримінального провадження від 15.05.2018 № 12014160470004204, яке перебувало у провадженні Малиновського ВП в м. Одесі, стверджує, що голова правління ВАТ «Одестрансбуд» Рогозін В. З., достовірно знаючи про об`єкти майна, які не увійшли до статутного фонду цього товариства та на які ФДМУ не здійснювалося підтвердження права власності, продав спірну будівлю, що призвело до незаконного вибуття цього майна з державної власності. Тому він звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 08.04.1996 № 45/1 на підставі статті 48 ЦК Української РСР та відповідно просив витребувати її у ПП «Альфін» на користь ФДМУ, посилаючись при цьому на те, що ВАТ «Одестрансбуд» не мало право відчужувати спірне нежитлове приміщення, оскільки при державній реєстрації права власності на це майно було порушено вимоги підпункту «б» пункту 2.2 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб.
Короткий зміст судових рішень 
19.           30.06.2021 Господарський суд Одеської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021, про відмову у задоволенні позову.
20.          Суди попередніх інстанцій виходили з того, що ФДМУ підтвердив право власності на нерухоме майно, передане до статутного фонду ВАТ «Одестрансбуд» .
21.          Проаналізувавши надані сторонами докази та оцінивши їх відповідно до вимог процесуального закону, суди зробили висновок про те, що спірне приміщення вибуло з державної власності під час приватизації Державного підприємства «Одестрансбуд», а прокурор не довів, що це майно не підлягало включенню до статутного фонду ВАТ «Одестрансбуд» або включено до нього з порушенням вимог чинного станом на 1993 рік законодавства.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
22.          Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
23.          Підставою касаційного оскарження прокурор визначив пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах у питанні витребування гуртожитку. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
24.          ПП «Альфін» 10.02.2022 подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій без змін. До того ж просить поновити встановлений ухвалою від 17.01.2022 строк до 01.02.2022 для його подання у зв`язку з тим, що цієї ухвали суду касаційної інстанції станом на день подання відзиву ПП «Альфін» не отримувало.
25.          Частиною першою статті 295 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Згідно з частиною четвертою статті 13 цього ж Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статей 118, 119 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
26.          Утім як убачається з поштового повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, ПП «Альфін» 25.01.2022 отримало ухвалу Верховного Cуду від 17.01.2022, в якій установлювався строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 01.02.2022. 
27.          Отже, твердження ПП «Альфін» не підтвердилися, відзив цього підприємства вважається таким, що поданий поза межами строку, і залишається без розгляду на підставі частини другої статті 118 ГПК України.
Позиція Верховного Суду
28.          Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України у редакції, чинній з 08.02.2020, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
29.          Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
30.          При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
31.          Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
32.          Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
33.          З посиланням на положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України прокурор обґрунтовував касаційну скаргу відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 388 ЦК України у питанні витребування гуртожитку. 
34.          Відповідно до положень статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
35.          Як зазначалося вище, у цій справі прокурор зазначав про вибуття спірного гуртожитку з володіння держави поза її волею, що, на його думку, відповідно до статті 388 ЦК України зумовлює необхідність витребування такого майна від добросовісного набувача.
36.          Натомість, відмовляючи у задоволенні цього позову, суди обох інстанцій дійшли висновку, що спірне приміщення вибуло з державної власності під час приватизації підприємства і прокурор в установленому порядку не довів, що це майно не підлягало включенню до статутного фонду ВАТ «Одестрансбуд» або було включено до нього з порушенням вимог чинного станом на 1993 рік законодавства. Тобто суди не застосовували приписи статті 388 ЦК України унаслідок недоведення прокурором обставин незаконного перебування спірного майна у ВАТ    «Одестрансбуд» і відсутністю доказів на підтвердження таких обставин.
37.          Оскільки в силу статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, у Верховного Суду немає підстав для надання висновку щодо питання у застосуванні статті 388 ЦК України. До того ж суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору не застосовували приписи цієї статті унаслідок відмови в позові з інших підстав.
38.          Додатково слід зазначити про те, що Верховний Суд неодноразово викладав висновок стосовно застосування приписів статті 388 ЦК України, зокрема:
-          у постанові від 04.11.2021 у справі № 925/312/19 про витребування на користь держави гуртожитку, 
-          у постанові від 02.07.2019 у справі № 48/340, предметом розгляду в якій було визнання права власності на майно санаторію і витребування його на користь держави, 
-          у постанові від 27.11.2019 у справі № 910/774/18 про витребування на користь держави готелю та ресторану тощо.
39.          Отже, практика вирішення спорів у подібних правовідносинах сформована у постановах Верховного Суду, в яких суд касаційної інстанції вже викладав висновки щодо застосування положень статті 388 ЦК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
40.          Зважаючи на те, що підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 цього ж Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у цій справі, відкритого за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури у цій справі.
Судові витрати
41.          У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягає. 
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2021 у справі №    916/1033/20 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                          Є. В. Краснов

Суддя                                                                                          Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                          С. К. Могил