ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/4661/21 пров. № А/857/5278/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Матковської З.М., Улицького В.З., 
за участю секретаря                    Пославського Д.Б.
представника позивача           Цвікілевич М.С.,
представника відповідача      Онищак М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року (ухвалене головуючим - суддею Сакалош В.М. о 13 год. 14 хв. у м. Львові, повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року) у справі № 380/4661/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Ляшка Руслана Володимировича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:
визнати протиправним і скасувати наказ директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові полковника Державного бюро розслідувань Р. Ляшка від 19.02.2021 № 42-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »;
поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові або на іншій рівнозначній посаді;
стягнути з Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що спірний наказ в частині його звільнення із займаної посади є неправомірним, безпідставним, прийнятим з порушенням норм діючого законодавства України, та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що відсутнє реальне скорочення посади, яку обіймав позивач, позивачу не було запропоновано іншої рівнозначної або нижчої вакантної посади, крім того, спірний наказ підписаний не уповноваженою особою.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові полковника Державного бюро розслідувань Р. Ляшка від 19.02.2021 № 42-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 ». В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що на час попередження позивача про звільнення відбулось законодавче звуження обсягу трудових гарантій прав державних службовців в частині обов`язку суб`єкта призначення здійснити пропозиції державному службовцю рівнозначної посади, іншої рівнозначної посади державної служби, нижчої посади державної служби, переведення на інші посади державної служби в цьому або в іншому органі, тобто права на подальшу працю на посадах державної служби у разі скорочення та поклав означені питання на розсуд суб`єкта призначення.
Як встановив суд першої інстанції, що позивачу не пропонувалось переведення на іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове в цій частині, яким поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові або на іншій рівнозначній посаді та стягнути з Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Також вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та в цій частині прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову, і в решті рішення залишити без змін.
Так в апеляційній скарзі зокрема покликається на те, що в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові відбулась зміна організаційної структури і внаслідок цього відбулись зміни штатного розпису та скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач. При цьому звертає увагу, що законодавчо внесення змін до штатного розпису Державного бюро розслідувань прямо передбачено в п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань». При цьому додатково вказує, що змінилось не найменування посади, а її правовий статус - слідчий перестав бути державним службовцем та став особою начальницького складу.
Учасники справи скористалися своїм правом та подали відзиви на апеляційні скарги.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача та надав пояснення, просить їхню апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині прийняти нове, яким задовольнити позов.
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача та надав пояснення, просить апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та в цій частині прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В решті просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Ляшко Р.В. в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові задовольнити, в результаті чого рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що наказом в.о. директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - ТУ ДБР у м.Львові) від 13.11.2018 № 28-о/с «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено на посаду заступника начальника Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові з випробувальним строком 6 місяців.
Наказом в.о. директора ТУ ДБР у м.Львові від 26.11.2018 № 35-2о/с «Про переведення ОСОБА_1 » позивача переведено на посаду заступника начальника Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м.Львові.
Наказом Директора Державного Бюро розслідувань від 11.04.2019 № 78-ос «Про присвоєння рангу ОСОБА_1 », позивачу присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця, як такому, що пройшов випробування.
Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020 затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.
Так, наказом Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 № 2 внесено зміни до наказу Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» з урахуванням змін, внесених наказом Державного бюро розслідувань від 02.01.2020 № 1».
Наказ Державного бюро розслідувань № 343 доповнено пунктом 3: «Затвердити порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (додаток)».
Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань (додаток до наказу Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 № 2) визначено процедуру зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служби.
На підставі пунктів 5, 8 ч. 1 ст. 12, ст. 14-2 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», прийнято наказ «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» від 08.07.2020 № 323.
Так, наказом Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 № 89 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові на 2020 рік» затверджено зміни до штатного розпису, що вводяться в дію з 17.08.2020.
Відповідно до зазначеного вище наказу від 14.07.2020 № 89 ДСК, посади державної служби територіального управління, а саме Перший заступник Директора та заступник Директора - начальник слідчого управління, виведені з штатного розпису. Водночас введено посади старшого начальницького складу (полковник ДБР) - 2 штатні посади Заступника Директора.
Наказом Державного бюро розслідувань «Про попередження працівників» від 14.07.2020 № 336, Управлінню кадрової роботи та державної служби Державного бюро розслідувань доручено персонально попередити працівників територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, посади яких з 17.08.2020 скорочуються, про наступне вивільнення.
22.10.2020 ОСОБА_1 вручено попередження від 22.10.2020 № 12-12-26851 вих-20 про наступне вивільнення, яким позивача попереджено про наступне скорочення посади заступника начальника Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у - Львові на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Наказом від 19.02.2021 № 42-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено позивача із займаної посади 01.03.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Із зазначеним наказом позивача ознайомлено 23.02.2021 об 17:54 год.
Позивач вважаючи оскаржений наказ протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі - Закон № 794-VIII), відповідно до статті 1 якого Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Згідно з положеннями ст. 9 Закону № 794-VIII систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Для забезпечення виконання завдань Державного бюро розслідувань утворюються такі його територіальні управління, серед яких територіальне управління, розташоване у місті Львові, що поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області.
Територіальні управління Державного бюро розслідувань діють на підставі положень, що затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 794-VIII директори територіальних управлінь Державного бюро розслідувань та їх заступники, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань та їх заступники призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань. Такі особи призначаються на посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням конкурсних комісій, що проводять конкурс на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому частиною третьою статті 14 цього Закону.
Згідно з положеннями ст. 14 Закону № 794-VIII служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. 
Трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 2 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, (далі - Положення №743) служба у Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Згідно з п. 7 Положення № 743 встановлення, зміна або припинення правових відносин осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу (зокрема присвоєння спеціального звання, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення із служби, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо), оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Директором Державного бюро розслідувань.
Відповідно до п. 8 Положення № 743 право видавати накази по особовому складу надається Директору Державного бюро розслідувань, директорам територіальних управлінь, керівникам інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань. Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження служби встановлюється Директором Державного бюро розслідувань.
Служба у Державному бюро розслідувань припиняється у разі звільнення особи рядового та начальницького складу із служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою. Останнім днем проходження служби у Державному бюро розслідувань вважається день звільнення особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань відповідно до наказу Державного бюро розслідувань по особовому складу (пункт 13 Положення №743).
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи у період з 13.11.2018 по 19.02.2021 позивач перебував у трудових відносинах із ТУ ДБР, розташованому у м. Львові та мав статус державного службовця.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, (далі - Закон № 889-VIII) державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Підстави припинення державної служби у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису за своєю правовою природою відповідають ознакам вивільнення працівників, що ґрунтується на загальних підставах звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодекс законів про працю України.
Згідно з ч. 6 ст. 49-2 Кодекс законів про працю України, в редакції чинній на час попередження позивача про наступне звільнення, (далі - КЗпП України) встановлювалось, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Частиною такого змісту статтю 49-2 КЗпП України доповнено Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX, який набрав чинності 02.02.2020.
З аналізу вказаних положень статті 49-2 КЗпП України вбачається персоналізований характер попередження працівників про наступне вивільнення, що зумовлено необхідністю забезпечення правового захисту працівників. Законодавцем не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне вивільнення, однак таке попередження має бути адресована саме конкретному працівнику та мати певну документальну форму вираження, що виключатиме, в подальшому, будь-які спори щодо недотримання процедури вивільнення працівника та переліку пропонованих йому посад.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону №889-VІІІ, ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України, в редакціях, чинних на час попередження позивача про вивільнення, працівника, який має статус державного службовця, керівник державної служби (суб`єкт призначення) при зміні в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, попереджає письмово про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів. При звільненні не застосовуються так звані захищені статті КЗпП України щодо звільнення працівника лише у випадках неможливості переведення, за його згодою, на іншу роботу та переважності права залишення на роботі. Не потрібно також отримання згоди від профспілок. Положеннями частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ, законодавець закріпив саме право керівника державної служби (суб`єкта призначення) запропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду у тому самому державному органі (за наявності).
Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 30.11.2021 у справі № 480/4055/20, від 08.12.2021 у справі № 380/3646/20, від 09.12.2021 у справі № 640/20284/20.
Таким чином, спірні правовідносини щодо правомірності звільнення позивача регулюються положеннями ст. 87 Закону № 889-VIII, натомість положення КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі та пропозиції іншої посади не поширюються на державних службовців, яким є позивач в межах спірних правовідносин.
При цьому, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Положення п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 87 Закону № 889-VIII пов`язують припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від .20.02.2020 № 86р/з, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020 затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.
Наказом Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 № 2 внесено зміни до наказу Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань з урахуванням змін», внесених наказом Державного бюро розслідувань від 02.01.2020 №1», доповнено пунктом 3: «Затвердити порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (додаток)».
Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань (додаток до наказу Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 № 2) визначено процедуру зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служби.
На підставі пунктів 5, 8 ч. 1 ст. 12, ст. 14-2 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» прийнято наказ Державного бюро розслідувань «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» від 08.07.2020 № 323.
Наказом Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 № 89ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові на 2020 рік» затверджено зміни до штатного розпису, що вводяться в дію з 17.08.2020, та встановлено, що посади державної служби територіального управління, а саме Перший заступник Директора та заступник Директора - начальник слідчого управління, виведені з штатного розпису. Водночас введено посади старшого начальницького складу (полковник ДБР) - 2 штатні посади Заступника Директора.
Згідно з частинами 2, 3 ст. 14-3 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади. Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
Наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» затверджено Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з рахуванням специфічних умов проходження служби (далі - Порядок № 343).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 343 визначення переліку посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, може відбуватися поетапно за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 343 служба в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу передбачає відповідність кваліфікаційним вимогам та особливим критеріям професійної придатності (зокрема щодо стану здоров`я, застосування зброї та спецзасобів, здатності витримувати додаткові фізичні та психічні навантаження, понаднормову роботу тощо), які є відмінними від вимог для служби в Державному бюро розслідувань на посадах державної служби.
Пунктом 5 Порядку № 343 передбачено, що служба на посадах рядового та начальницького складу має специфічні умови служби, що полягають у наступних чинниках: - особливостями конкурсного відбору на службу до громадян України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки, у тому числі з носінням та застосуванням зброї; - необхідністю постійного понаднормового виконання обов`язків, несення служби у вихідні та святкові дні; - виклик на службу за рішенням керівника (начальника) у будь-який час та вибуття у відрядження; - виконання завдань оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування кримінальних правопорушень, які, з урахуванням підслідності Державного бюро розслідувань, безпосередньо пов`язані з ризиком та небезпекою для життя та здоров`я як працівників, так і членів їх сімей; - особливим порядком забезпечення безпеки осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, їх захисту від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків, силами та засобами спеціального підрозділу фізичного захисту Державного бюро розслідувань; - особливими вимогами придатності до служби за станом здоров`я та проходженням військово-лікарської комісії при прийнятті на службу, у зв`язку з постійними фізичними та психологічними навантаженнями, а також з періодичною перевіркою фізичної підготовленості та стану здоров`я.
Відповідно до п. 6 Порядку № 343 зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.
Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу» ) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.
Після затвердження штатного розпису Державного бюро розслідувань (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс.
Після проведення етапів конкурсного відбору, проведення психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа, співбесіди та визначення переможців, кандидати на посади рядового та начальницького складу проходять військово-лікарську комісію для визначення придатності до служби за станом здоров`я. Кандидати на посади у спеціальний підрозділ Державного бюро розслідувань додатково проходять тестування з фізичної підготовки.
За умови успішного проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки (для визначеної категорії персоналу), стосовно переможців конкурсного відбору видається наказ про призначення на відповідні посади.
Відтак, призначення особи на посаду рядового та начальницького складу можливе за результатами відкритого конкурсу. Натомість можливість переведення особи, яка займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом, чинним законодавством України не передбачена.
Крім цього, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази волевиявлення позивача на переведення на вакантну посаду державної служби, а сам позивач не був позбавлений права на взяття участі у відкритому конкурсі на зайняття посад рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.
Разом з цим. Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, щодо безпідставності доводів позивача про те, що наказ про звільнення є незаконним, оскільки до повноважень Директора ТУ ДБР належить, зокрема призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління (п. 2 ч. 3 ст. 13 Закону № 794-VIII).
Оспорюваний наказ про звільнення від 19.02.2021 року № 42 о/с підписаний Директором полковником Державного бюро розслідувань Ляшко Русланом, а тому підписаний уповноваженою особою суб`єкта призначення.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що спірний наказ винесено на підставі та в межах повноважень, встановлених законом, а тому підстави для його скасування відсутні, що в свою чергу вказує на помилковість висновку суду першої інстанції.
Щодо вимог позивача в апеляційній скарзі в частині поновлення його на посаді заступника начальника Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові або на іншій рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу то апеляційний суд вважає, що такі не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування спірного наказу, яка залишена без задоволення.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та не відповідають встановленим обставинам справи.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині, якою задоволені позовні вимоги та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 03 лютого 2022 року у справі № 380/4661/21 в частині задоволення позову скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні позову.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 31 травня 2022 року