ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/24363/20
Провадження № 22-ц/4820/1050/22

Хмельницький апеляційний суд 
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника Адміністрації Державної прикордонної служби України та Національної Академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького Козубея Р.Р., 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2022 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2022 року, суддя Салоїд Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної Академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій щодо повернення на доопрацювання облікової житлової справи, відмови у наданні квартири та зобов`язання надати однокімнатну квартиру,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національної Академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними щодо повернення на доопрацювання облікової житлової справи, визнання дій щодо відмови у наданні квартири та зобов`язання надати однокімнатну квартиру.
В обґрунтування позову вказав, що він протягом 1968-2003 років проходив військову службу в Збройних Силах СРСР та України, має 35 календарних років вислуги. В період 1993-2003 років проходив службу в Національній академії Державної прикордонної служби України. В листопаді 2003 року він був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я та відповідно до норм ст.ст. 9, 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» залишився перебувати на обліку для поліпшення житлових умов. Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.10.2013 року, №721/Г-6107, його повідомлено про перебування у списках осіб Національної академії Державної прикордонної служби України, які потребують поліпшення житлових умов з 27.09.2000 року в загальному порядку за порядковим №1 із складом сім`ї. Листом Національної академії Державної прикордонної служби України від 05.04.2017 року він був повідомлений про рішення щодо залишення його на квартирному обліку в НАДПСУ у складі разом з дружиною, ОСОБА_2 . 
На засіданні командування та житлової комісії Національної академії Держприкордонслужби згідно з протоколом №1 від 13.02.2020 року було прийнято рішення про надання йому постійного житла, однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на склад сім`ї з двох осіб, його та дружини. 
Однак, листом № 0704-5459/0/6-20 від 26.05.2020 року його повідомлено про те, що облікова житлова справа була повернута на доопрацювання у зв`язку з порушенням житловою комісією Національної академії Держприкордонслужби вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Вказану відмову позивач вважає незаконною та необґрунтованою та просив суд визнати дії Адміністрації Державної прикордонної служби щодо повернення на доопрацювання облікової житлової справи протиправними, визнати дії Національної академії Держприкордонслужби України щодо відмови у наданні однокімнатної квартири протиправними та зобов`язати надати йому однокімнатну квартиру.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2022 року з урахуванням додаткового рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.04.2022 року та ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.04.2022 року про виправлення описки позов задоволено частково. Визнано дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо повернення облікової справи ОСОБА_1 про забезпечення житлом на доопрацювання неправомірними. Визнано дії Національної Академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького щодо відмови в забезпеченні житлом ОСОБА_1 неправомірними. Зобов`язано Національну Академію Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького розглянути питання щодо забезпечення житлом ОСОБА_1 . У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з Національної Академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького, Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь держави судовий збір в сумі по 1261,2 грн. з кожного.
Задовольняючи частково позов суд вказав, що відмова Академії Держприкордонслужби України у наданні позивачу житла з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порушує права позивача. Зміни до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на які посилалась Адміністрація Державної прикордонної служби України набули чинності 01.01.2005 року, тобто після звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
В той же час, згідно з пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку, у зв`язку з чим вказані зміни до статті 12 Закону до позивача застосованими бути не можуть. 
Разом з тим, вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання надати житло не входить до дискреційних повноважень суду та не передбачена законом. Для ефективного судового захисту цивільного права позивача суд дійшов висновку про необхідність поновлення порушеного права шляхом зобов`язання Національної Академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького розглянути питання щодо забезпечення позивача житлом. 
В апеляційній скарзі Адміністрація Державної прикордонної служби України просила рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що забезпечення позивача житловим приміщенням провадилося на підставі рішення №1143 від 12.09.1996 року з наданням йому на склад сім`ї в чотири особи трикімнатної окремої квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 35,6 кв.м. Відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання житла провадиться військовослужбовцям один раз, відтак повторна вимога позивача щодо надання йому житла є необґрунтованою. Крім того, дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , має у приватній власності 10,16 кв.м. житла, у зв`язку з чим вона не може вважатися такою, що потребує поліпшення житлових умов. В той же час, у разі надання позивачу квартири жилою площею 18,7 кв.м., він та його дружина матимуть 14,43 кв.м. та 19,51 кв.м. жилої площі відповідно, що перевищує установлений в державі максимальний рівень забезпечення житлом на одну особу. Зняття членів сім`ї ОСОБА_1 з квартирного обліку за його одноосібною заявою та залишення на обліку лише позивача та його дружини, за відсутності письмових заяв інших п`яти членів сім`ї суперечить Закону. Судом неправильно проведено розподіл судових витрат, оскільки відносно Адміністрації Держприкордонслужби задоволено одну вимогу немайнового характеру, у зв`язку з чим з неї підлягало до стягнення 840,80 грн. судового збору, а не 1261,20 грн., як помилково визначив суд. 
В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду першої інстанції. 
Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у списках осіб Національної Академії Державної прикордонної служби, які потребують поліпшення житлових умов з 27.09.2000 року в загальному порядку, порядковий номер 44, а також у першочерговому порядку за порядковим номером 2 в черзі для отримання житла як учасник бойових дій.
Згідно з витягом з наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.11.2003 року, №146-ос, капітана 1 рангу ОСОБА_1 12.11.2003 року звільнено з військової служби за ст. 67 «б» (за станом здоров`я) у запас Збройних Сил України. Вислуга років на 01.11.2003 року становила календарних 35 років, 02 місяці, 21 день, пільгових 03 роки, 08 місяців 27 днів, всього 38 років, 11 місяців, 18 днів (а.с. 20). 
Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1143 від 12.09.1996 року ОСОБА_1 складом сім`ї 4 особи, він, дружина, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підставі ордеру №004079 серії ХНМ були забезпечені житлом, трикімнатною квартирою загальною площею 58,5 кв.м., яка 09.01.1998 року була приватизована позивачем та членами його сім`ї, які на час проведення приватизації були зареєстровані у даному житлі, а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Згідно з відомостями, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить 1/7 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 60 кв.м., житловою 35,6 кв.м., що становить 8,57 кв.м. та 5,08 кв.м. відповідно. ОСОБА_2 на праві власності належить 2/7 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 60 кв.м., житловою 35,6 кв.м., що становить 17,14 кв.м. та 10,16 кв.м. відповідно (а.с. 58-59). 
Відповідно до витягу з протоколу №1 спільного рішення командування та житлової комісії Національної Академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького від 04.04.2017 року, у зв`язку з поданою ОСОБА_1 заявою внесено зміни до квартирно-облікової справи та змінено склад його сім`ї. Встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_1 належить він та дружина, ОСОБА_2 . Інші члени сім`ї, які перебували на обліку покращення житлових умов як члени сім`ї позивача, а саме, дочка ОСОБА_7 , внук ОСОБА_8 , внук ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_10 , онука ОСОБА_11 , виключені на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 22.03.2017 року (а.с. 11, 22).
Спільним рішенням командування та житлової комісії Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького від 03.02.2020 року ОСОБА_1 вирішено надати постійне житло, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на склад сім`ї дві особи, йому та дружині (а.с. 23).
Листом №704/1943 від 11.06.2020 року Національної академії Державної прикордонної служби ім. Б. Хмельницького ОСОБА_1 повідомлено про те, що житловою комісією академії 13.02.2020 року йому складом сім`ї дві особи прийнято рішення про надання однокімнатної квартири по АДРЕСА_3 . Квартирно-облікову житлову справу було направлено до Адміністрації Держприкордонслужби на погодження. Відповідно до відповіді АДПСУ №2687 від 01.06.2020 року, вказана справа повернулася без погодження з підстав порушення вимог частини 1 абзацу 4 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки ОСОБА_1 09.10.1996 року вже було отримано житлове приміщення, яке відповідало встановленим нормам та розмірам для кількості членів сім`ї позивача. 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).
Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 Житлового кодексу України, (далі - ЖК України), відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Відповідно до частини першої статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно з частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК України, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Положеннями статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на звільнення позивача від військової служби передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України. До одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, надаються службові жилі приміщення. У разі відсутності такого житла військова частина зобов`язана тимчасово орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) ним жилого приміщення на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена в новій редакції: «Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці строкової військової служби розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. 
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Відповідно до Прикінцевих положень даного Закону, він набирає чинності з 01.01.2005 року. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Відповідно до положень підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Радою Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами.
Статтею 48 ЖК України визначено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.
При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.
Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.
Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина друга статті 50).
Пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Кабінету Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470, встановлено, що житлове приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м. житлової площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в цьому населеному пункті.
Рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в містах і населених пунктах Хмельницької області встановлено в розмірі 8 м.кв. на одну людину, затверджений постановою виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів та президіуму професійних спілок від 02.01.1985 року №8 «Про порядок обліку громадян, потребуючих в покращенні житлових умов, і надання їм житлової площі в Хмельницькій області».
ОСОБА_1 та його дружина з квартирного обліку не зняті та забезпечені жилою площею 5,08 кв.м. та 10,16 кв.м. відповідно.
Посилання відповідача на застосування вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що почала діяти з 01.01.2005 року є незаконним, оскільки звужує права ОСОБА_1 щодо повторного надання йому житла.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на підставі поданої ОСОБА_1 заяви до житлової комісії Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 22.03.2017 року, залишено на квартирному обліку в академії позивача та його дружину, в той час як дочку ОСОБА_7 , внуків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , дочку ОСОБА_10 та онуку ОСОБА_11 , виключено зі списків.
Такі дії позивача вказують на відсутність потреби у забезпеченні житлом членів його сім`ї, які отримали шляхом приватизації у часткову власність раніше надане ОСОБА_1 житло, квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 60 кв.м., житловою 35,6 кв.м.
В той же час, члени сім`ї ОСОБА_1 , які були виключені зі списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, фактично продовжують проживати разом з позивачем в трикімнатній квартирі, про що позивач надав пояснення в суді. При цьому також пояснив, що зняття членів його сім`ї з обліку як таких, що потребують поліпшення житлових умов, було зумовлено необхідністю отримання однокімнатної квартири лише на двох осіб, його та дружини. 
При цьому, ОСОБА_1 та його дружина, ОСОБА_2 , з урахуванням частки у спадщині, набули у власність 1/7 та 2/7 частки даного житла відповідно.
Таким чином, враховуючи, що позивач з дружиною забезпечені жилою площею на двох в розмірі 15,26 кв.м. (35,6/7*3), колегія суддів дійшла висновку, що надання ОСОБА_1 квартири жилою площею 18,7 кв.м. є необґрунтованим, оскільки в даному випадку розмір житлової площі, яка буде передана ОСОБА_1 та його дружині значно перевищить максимально допустимий розмір житлової площі на одну особу, що становить 13,65 кв.м.
Суд першої інстанції невірно встановивши обставини справи, дійшов хибних висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Судом також неправильно було проведено розподіл судових витрат між сторонами та не враховано, що стосовно Адміністрації Державної прикордонної служби України позов задоволено в частині однієї позовної вимоги немайнового характеру, а Національної академії Державної прикордонної служби в решті двох вимог, тому розподіл судових витрат в рівних частках між обома відповідачами є помилковим. 
При зверненні до апеляційного суду Адміністрація Державної прикордонної служби України сплатила 3783,60 грн. судового збору, апеляційна скарга задоволена повністю, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що ОСОБА_12 , як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору на підставі Закону, такі витрати підлягають компенсації за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2022 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної Академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій щодо повернення на доопрацювання облікової житлової справи, відмови у наданні квартири та зобов`язання надати однокімнатну квартиру, відмовити.
Судові витрати у розмірі 3783,60 грн., що були понесені Адміністрацією Державної прикордонної служби України в суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Судді:                                                                Р.С. Гринчук

                                                                       А.М. Костенко

                                                                       Т.В. Спірідонова