Справа № 2-1316/968/2012                        Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3883/21                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.
Секретар Іванова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 2/1316/1067/2012 за апеляційною скаргою представника особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 –адвоката Яцишина О.В. на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

27 лютого 2012 року  ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельні ділянки сільськогосподарського використання площею 2,0547 га. та 16,1337 га. на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , якому на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №025243 від 31.12.1999 р. та І-ЛВ №087376 від 10.02.2000 р. належали вищевказані земельні ділянки і який такі заповів ОСОБА_2 у відповідності до заповіту серії АВІ №374260 від 11.02.2000 р. 
Після смерті батька він фактично вступив у володіння спадковим майном, тобто прийняв спадщину, не заявивши відмови від неї, а також проживав разом з батьком до дня смерті. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2012 року позов задоволено.
Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського використання площею 2,0547 га. на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №025243 від 31.12.1999 р. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського використання площею 16,1337 га. на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №087376 від 10.02.2000 р. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду оскаржив  представник особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 –адвокат Яцишин О.В..
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є неправомірним та підлягає скасуванню.
Враховуючи ту обставину, що на підставі рішення суду у позивача виникло право на земельну ділянку кадастровий номер 4623686600:06:000:0631, що є по суті територією, згідно кадастрової карти, земельною ділянкою кадастровий номер 4623686600:06:000:0662, яка є власністю ОСОБА_1 , то слід вказати, що право власності ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням порушені.
       Зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалися документи або засвідченні їх копії щодо належності земельних ділянок сільськогосподарського використання площею 2,0547 га та 16,1337 га померлому ОСОБА_2 на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 025243 від 31.12.1919 року та І-ЛВ № 087376 від 10.02.2000 р. В апелянта є обґрунтовані сумніви в тому, що такі Державні акти видавались ОСОБА_2 . В матеріалах справи та і в самому рішенні відсутні посилання на будь-яку відмову нотаріуса у вчинені нотаріальних дій-видачі свідоцтва на право власності на вказані земельні ділянки. Зважаючи на те, що у даному випадку висновки суду не відповідають обставинам справи і відповідно вони є недоведеними, а також внаслідок неповного з`ясування обставин справи в тому числі і незалучення осіб, чиї інтереси воно може стосуватися, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити за безпідставністю. 
Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, не повідомили про причини неявки, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, відзив на апеляційну скаргу суду не надали.
Відповідно до частини другої ст.372 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 –адвоката Головка Л.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 - рідний брат та ОСОБА_4 - рідна сестра з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 04 листопада 2002 року (а.с.6).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.02.2000 року його батько ОСОБА_2 зробив заповідальне розпорядження згідно якого належний йому на праві приватної власності житловий будинок і господарські будівлі, що знаходяться у с.Нагоряни Пустомитівського району Львівської області та земельні ділянки згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії: ІІІ-ЛВ № 025234; ЛВ № 247; І-ЛВ № 087376 заповів своєму сину-позивачу по справі ОСОБА_2 , 1938 року народження.
Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Леон М.В. , зареєстровано у реєстрі під номером № 230 ( а.с.7).
07.12.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відповідачі по справі надали у Пустомитівську державну нотаріальну контору заяву, яка зареєстрована у реєстрі під номером № 1195 про відмову від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_2 на користь якого батько склав заповіт ( позивача по справі).
Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною першою, третьою статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК він не заявив про відмову від неї.
Згідно частини першої статті 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом ч.2 ст.1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( частина третя статті 46 цього Кодексу).
Частиною першою статті 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Тобто дії, які свідчать про прийняття спадщини чітко визначені у частинах третіх, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК.
Даючи оцінку викладену судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позову. Суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 на час смерті батька проживав разом з ним, відтак відповідно до ч.3 ст.1268, ст..1270 ЦК прийняв спадщину, а тому визнав за спадкоємцем ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки.
З рішенням суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.
Із копіі Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 1913 року народження (спадкодавець) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Руське Мукачівського району Закарпатської області (а.с.6).
Згідно паспортних даних позивача ОСОБА_2 ,1932р.н. такий на день смерті батька зареєстрований у АДРЕСА_1 . Знятий з реєстраційного обліку 11.07.2000 року та 11.04.2003 року зареєстрований у с.Нагоряни Пустомитівського району. (а.с.3-3 зворот).
Посилання суду на Довідку № 1946 від 02.12.2011 року у якій зазначено, що ОСОБА_2 ,1913 р.н. проживав і був зареєстрований у с.Нагоряни Пустомитівського району є безпідставним та не підтверджує факту проживання позивача ОСОБА_2 , 1932 року народження у с.Нагоряни разом з батьком станом на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із матеріалів справи не встановлено, що позивач ОСОБА_2 у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦПК подавав у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, зазначена обставина судом першої інстанції не досліджена. Позивачем не надано до матеріалів справи відмову нотаріуса у видачі Свідоцтва про прийняття спадщини, якщо така була із зазначенням причин такої, що передбачено главою13 Порядку вчинення нотарільних дій нотаріусами України.
Позивач ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцю на підставі Державних актів на право власності на землю, а саме:-серія ІІІ-ЛВ № 025243 від 31.12.1999 року та серія І-ЛВ № 087376 від 10.02.2000 року. 
22.03.2019 року, тобто після ухвалення судом рішення13.04.2012 року, позивач ОСОБА_2 просив виправити описки в описовій, мотивувальній та резолютивній частині судового рішення, в якій невірно зазначено площу земельної ділянки 2,0547 га на площу 1,8120 га, а також номер Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 025234 від 31.12.1999 року на серія ІІІ-ЛВ № 025243.
Згідно Ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 травня 2019 року у задоволенні заяви про виправлення описки відмовлено.
Колегія суддів вважає, що суд не перевірив оригіналів Державних актів, їх відповідність до закріплених площ та кадастрових номерів. Наявні у матеріалах справи копії Державних актів та копії інших доданих документів на які суд посилався не завірені ні позивачем, ні іншою установою.
Колегія суддів зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19.
Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_2 не доведено правомірність його вимог, судом першої інстанції не досліджено фактичних обставин справи та передчасно прийнято рішення, яке підлягає до скасування.
Відповідно до ч.1 п.1,3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
п.1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
п.4) порушення судом процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367 ч.1 п.1; 374 ч.1п.2; 376 ч.1 п.п.1,3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника особи, що не брала участі у справі-адвоката Яцишина Ореста Васильовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2012 року задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2012 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк