ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 520/9776/19
адміністративне провадження № К/9901/7430/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Стрелець Т.Г., розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року (ухвалене у складі головуючого судді Бабаєва А.І.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Донець Л.О., суддів Бенедик А.П., Гуцала М.І.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. 19 вересня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), у якій просив суд зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 28 лютого 2019 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено. 
3. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії, в порушення приписів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), не надано відповідачу паспорт (або іншій документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), що свідчить про обґрунтованість прийнятого рішення про відмову в призначені пенсії позивачу. Відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно та в межах повноважень, визначених законодавством, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
5. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що ОСОБА_1 були подані всі документи, необхідні для призначення пенсії. Наполягає на тому, що судами попередніх інстанцій було неправильно застосовано до спірних відносин положення Порядку №22-1, оскільки останній не визначає вимог до документа, який потрібно пред`явити заявнику для засвідчення особи у випадку звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. На переконання скаржника, чинне законодавство не зобов`язує особу подавати саме паспорт для підтвердження особи, а не будь-який інший документ, з якого можна встановити особу.
6. Також скаржник зазначає, що ОСОБА_1 є громадянином України та має право на пенсію відповідно до законодавства України. 
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
7. Касаційна скарга надійшла до Суду 16 березня 2020 року.
8. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16 березня 2020 року для розгляду справи №520/9776/19 визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О. та Коваленко Н.В.
9. Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі №520/9776/19, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.
10. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 6 грудня 2021 року №15), що унеможливило його участь у розгляді касаційної скарги, призначено повторний розподіл.
11. Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 4 травня 2022 року для розгляду справи №520/9776/19 визначено нову колегію суддів у складі судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів: Стрелець Т.Г. та Коваленко Н.В.
12. Ухвалою Верховного Суду від 4 травня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 5 травня 2022 року.
Позиція інших учасників справи
13. 13 квітня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на касаційну скаргу, у якому зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
14. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, зокрема зазначає, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії не було додано документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема паспорт або інший документ, виданий компетентним органом України, який би посвідчував особу заявника. Також зазначено, що позиція суду апеляційної інстанції відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 вересня 2018 року у справі №805/465/18-а.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
15. Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
16. 10 січня 2019 року представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії позивачу, в якій просив Пенсійний фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю.
17. Пенсійний фонд України на заяву представника позивача надав відповідь № 4779/Т-11 від 5 березня 2019 року, в якій повідомив, що управлінням визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова.
18. 28 лютого 2019 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав до відповідача заяву позивача про призначення пенсії.
19. Листом Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №5596-47/02-01 від 20 березня 2019 року повідомлено представника позивача про необхідність надати документ, що підтверджує громадянство України, місце проживання (реєстрацію), документи про стаж, вік в оригіналах протягом трьох місяців з дня подання.
20. Також, Індустріальним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова, за результатом розгляду заяви позивача від 10 січня 2019 року про призначення пенсії за віком, прийнято рішення №70 від 13 березня 2019 року, згідно якого серед наданих заявником документів відсутні документи, які б підтверджували, що позивач є громадянином України. Вказано, що посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, надане заявником, не відповідає ні формі належного документу, ні його належній чинності. Зазначено, що в управлінні відсутні відомості, що позивачу раніше призначалась пенсія. Також, вказано, що у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, з заявою про призначення пенсії позивач не звертався. Крім того зазначено, що в управління немає правових підстав для призначення пенсії за віком позивачу.
21. Крім того, рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 21 управління застосування пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 4 від 20 червня 2019 року, за результатом розгляду заяви про призначення пенсії, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що не надано документ, що підтверджує громадянство України, місце проживання (реєстрацію), документів про стаж, вік в оригіналах протягом трьох місяців з дня подання заяви про призначення пенсії.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи 
22. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
23. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
24. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
25. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
26. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року відповідають, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на таке.
27. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
28. Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених  Конституцією України  (статті 22 та 64).
29. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована  Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
30. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
31. Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
32. Згідно із частиною третьою  статті 25 Конституції України  Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.
33. Статтею 46 Конституції України  встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
34. Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
35. Поряд з цим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
36. Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.
37. Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
38. Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою  статті 8 Закону №1058-IV  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим  Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
39. Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
40. Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі №489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі № 540/4060/20.
41. Як вбачається із оскаржуваних судових рішень та доводів касаційної скарги, спірним у цій справі є питанням правомірності відмови у призначенні пенсії через не надання особою необхідних документів, зокрема паспорту громадянина України (або іншого документу, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
42. Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.
43. Частиною п`ятою  статті 45 цього Закону  визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
44. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1.
45. Відповідно до пункту 1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.
46. Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
47. Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
48. Пунктом 30 Порядку №22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
49. Відповідно до пункту 38 Порядку №22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію:
а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;
в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.
50. Згідно із пунктом 39 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
51. Пунктом 43 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
52. З налізу наведених вище норм права вбачається, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку, зокрема паспорт або документи відповідних органів державної влади України з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.
Крім того, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, проте реалізація такого права повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у  Законі № 1058-IV  і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.
53. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
54. Вказаним вище спростовуються доводи касаційної скарги про те, що чинним законодавством України, зокрема Порядком №22-1, не встановлено вимог до документа, який потрібно пред`явити заявнику у випадку звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.
55. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява подана ним без дотримання вимог  статті 44 Закону № 1058-IV  та Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів, а відтак територіальний орган Пенсійного фонду України правильно відмовив позивачу у задоволенні його заяви про призначення пенсії.
56. Судами попередніх інстанцій встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем додано наступні документи: довіреність представників (оригінал); посвідчення особи НОМЕР_1, видане органом відділення МВС в м. Хайфа (Держава Ізраїль), 24 лютого 1998 року (оригінал для ознайомлення та нотаріально засвідчена копія); ІПН (оригінал для ознайомлення та нотаріально засвідчена копія); трудова книжка (оригінал для ознайомлення та нотаріально засвідчена копія).
57. Верховний Суд зазначає, що подане представником позивача посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, яке відповідно до законодавства України не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1.
58. Аналогічна правова позиція щодо тлумачення норм  Закону № 1058-IV  та Порядку №22-1 викладена у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №805/465/18-а, від 1 жовтня 2021 року у справі № 280/5116/19 та від 21 грудня 2021 року у справі № 540/1588/19.
59. Колегія суддів звертає увагу, що зазначена практика Верховного Суду є релевантною до спірних правовідносин. Відступ від правової позиції, викладеної Верховним Судом у зазначених постановах, не здійснювався.
60. Доводи касаційної скарги про те, що позивач є громадянином України, на результат розгляду цієї справи не впливають, через те, що зазначені обставини не є предметом розгляду цієї адміністративної справи. Предметом розгляду справи є правомірність рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, а як зазначено вище, суди встановили, що ОСОБА_1 не додано усіх необхідних документів для призначення пенсії за віком, передбачених законодавством України.
61. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії.
62. Таким чином, доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень Порядку №22-1 не знайшли свого підтвердження.
63. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
64. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
65. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
66. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
67. Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          Н.В. Коваленко
                                                                                          Т.Г. Стрелець