Постанова 
Іменем України
08 червня 2022 року
м. Київ
справа № 438/723/17
провадження № 61-11572св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя -доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
третя особа - приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Галина Осипівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи), третя особа - приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О., про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення записів в державних реєстрах.
Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 12 червня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Борислав Львівської області» (філія ліквідована 02 березня 2012 року) (далі - ЗАТ «Промінвестбанк») укладений кредитний договір № 159/Кр97 про надання кредиту у сумі 20 000,00 грн на споживчі цілі, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 10 червня 2013 року. Також між цими ж сторонами 13 червня 2008 року укладено договір іпотеки, який 13 червня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. та зареєстрований в реєстрі за № 996, згідно з умовами якого для забезпечення вимог іпотекодержателя - ЗАТ «Промінвестбанк», що випливають з кредитного договору № 159/Кр97 від 12 червня 2008 року, ним як іпотекодавцем передано в іпотеку: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0629 га кадастровий номер- 4610300000:10:017:0258, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать йому на праві приватної власності, про що приватним нотаріусом Паньків Г. О. 13 червня 2008 року до Державного реєстру іпотек було внесено відповідний запис за реєстраційним № 7388216.
Крім цього, 13 червня 2008 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г.О. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням нею договору іпотеки від 13 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 996 накладено заборону відчуження зазначених в договорі іпотеки житлового будинку (заборона зареєстрована в реєстрі за № 997, запис за № 7387948) та земельної ділянки (заборона зареєстрована в реєстрі за № 998, запис за № 7387828) - до припинення (чи розірвання) договору іпотеки. 
В лютому 2011 року ПАТ «Промінвестбанк» зверталось до суду з позовом про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за кредитними договорами від 12 червня 2008 року № 159/Кр97 та від 04 квітня 2008 року №122/Кр73. 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року у цивільній справі № 2-289/11, яке набрало законної сили, в задоволені позову відмовлено. Цим рішенням встановлено, що: позивач ПАТ «Промінвестбанк», який самостійно, на свій власний розсуд, без повідомлення про це позичальника ОСОБА_1 , (він же і іпотекодавець) прийняв рішення про списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву банку і 29 грудня 2010 року списав безнадійну заборгованість за кредитними договорами від 04 квітня 2008 року № 122/Кр73 та від 12 червня 2008 року № 159/Кр97, і відніс її на збільшення валових витрат банку, отримав відшкодування від держави, втратив право вимоги за кредитними договорами від 04 квітня 2008 року №122/Кр73 та від 12 червня 2008 року №159/Кр97. Позивач ПАТ «Промінвестбанк» з часу отримання відшкодування втратив право вимоги за кредитними договорами від 04 квітня 2008 року №122/Кр73 та від 12 червня 2008 року №159/Кр97.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року у справі № 438/289/11, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року у справі за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 12 червня 2008 року №159/Кр97 та від 04 квітня 2008 року №122/Кр73.
Також, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року у справі №2-289/11, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07 червня 2018 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Промінвестбанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року. 
Крім цього, в серпні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталось до суду з позовом до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2008 року №159/Кр97). Відповідно до матеріалів цієї справи, 17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було незаконно укладено договір відступлення прав вимоги, в тому числі нібито за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97) та договір про передачу прав за договорами забезпечення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О. А., зареєстрований за № 1423 (в тому числі нібито за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996).
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06 грудня 2013 року у цивільній справі № 438/1270/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2014 року, і які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року, в задоволені позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2008 року №159/Кр97) відмовлено. Цим рішенням встановлено, що з наданих позивачем документів не вбачається підтвердження факту укладення 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» договору відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договорами забезпечення. Копії договору відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року, які містяться у матеріалах справи є недопустимими доказами в розумінні статті 59 ЦПК України 2004 року, оскільки містять ніким не застереженні виправлення та приховування тексту документа, а відтак судом до уваги не беруться як належні та допустимі докази. Крім того, позивачем жодних доказів того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є іпотекодержателем згідно з договором іпотеки від 13 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г. О. 13 червня 2008 року за реєстровим № 996, не надано і судом таких не здобуто. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Враховуючи те, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року у цивільній справі №2-289/11р. про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 159/Кр97 від 12 червня 2008 року та №122/Кр73 від 04 квітня 2008 року, яке набрало законної сили, встановлено обставину про те, що ПАТ «Промінвестбанк» з часу отримання відшкодування, тобто з часу подання ДПІ у м. Бориславі декларації за ІV квартал 2010 року № 19535 (річної декларації за 2010 рік) втратив право вимоги за кредитним договором № 159/Кр97 від 12 червня 2008 року, внаслідок чого припинено основне зобов`язання за кредитним договором № 159/Кр97 від 12 червня 2008 року. Відтак з припиненням дії основного зобов`язання припинено дію і договору іпотеки від 13 червня 2008 року.
Також, в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2014 року у справі № 438/1270/13-ц, яка набрала законної сили (з урахуванням ухвали Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року про виправлення описки) встановлено, що оскільки рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року у цивільній справі № 2-289/11р., яке набрало законної сили, було встановлено, що ПАТ «Промінвестбанк» 29 грудня 2010 року списало безнадійну заборгованість відповідача ОСОБА_1 - позичальника за кредитним договором № 159/КР97 від 12 червня 2008 року, тобто щодо позичальника ОСОБА_1 було встановлено обставину втрати банком права вимоги до позичальника за зазначеним кредитним договором і ця обставина, у відповідності до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року має преюдиціальне значення та звільняє відповідача ОСОБА_1 від обов`язку доказування цієї обставини у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, який було укладено на забезпечення виконання договору від 12 червня 2008 року № 159/КР97. Так як після списання 29 грудня 2010 року безнадійної заборгованості ПАТ «Промінвестбанк» втратило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр 97, то відповідно банк не міг передати неіснуюче у нього право вимоги до ОСОБА_1 будь-якій іншій особі і позивачеві зокрема. Вказано, що дійсно позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту укладення ним 17 грудня 2012 року договору факторингу, оскільки отримавши 07 листопада 2013 року та 13 листопада 2013 року копію ухвали суду від 28 жовтня 2013 року позивач не виконав вимог цієї ухвали не надав суду оригіналів документів про укладення 17 грудня 2012 року договору факторингу та інших документів, які стосувалися цього договору.
Також, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року у справі № 438/1270/13-ц, яка набрала законної сили, встановлено, що відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (статті 212 ЦПК України 2004 року), дійшли правильного висновку про те, що преюдиціальним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року встановлено, що ПАТ «Промінвестбанк» 29 грудня 2010 року списало безнадійну заборгованість ОСОБА_1 за спірним кредитним договором (частина третя статті 61 ЦПК України), після чого від держави банк отримав відшкодування, а, отже, втратив право вимоги до позичальника і, як наслідок, не міг за договором факторингу передати неіснуюче у нього право вимоги іншій особі, зокрема, позивачу. Крім того, позивач порушив вимоги частини другої статті 64 ЦПК України і на вимогу суду не надав оригіналів договорів про відступлення права вимоги та забезпечення, що ним не заперечується в касаційній скарзі.
Крім цього, в квітні 2016 року йому стало відомо, що 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» було вчинено виконавчий напис за № 5681 (про стягнення з нього нібито безспірної суми заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97). В зв`язку з чим, він у квітні 2016 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрований в реєстрі за № 5681 (про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр94).
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2016 року у цивільній справі № 438/457/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2017 року (провадження №22-ц/783/1060/17) позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрований в реєстрі за № 5681.
31 травня 2017 року головним державним виконавцем Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Добош Г. В. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 50950930 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 5681.
Позивач зазначав, що після розгляду згаданих справ, він вирішив відчужити (подарувати) свій житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться в АДРЕСА_1 своїм дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до отриманої ним Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 червня 2017 року у зв`язку з посвідченням приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. договору іпотеки від 13 червня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 996 йому стало відомо, що Іпотекодержателем згідно Договору іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 (незважаючи на відступлення ПАТ «Промінвестбанк» 17 грудня 2012 року права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97 та договору іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996) є ЗАТ «Промінвестбанк», а не ТОВ «Кредитні ініціативи».
Згідно з актуальними даними Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Іпотекодержателем згідно Договору іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 є ЗАТ «Промінвестбанк», оскільки відповідно до Інформаційних довідок від 12 червня 2017 року, від 15 липня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Львівська область, місто Борислав, вулиця Галіберди, 34) запис про іпотеку за № 7388216 з Державного реєстру іпотек не переносився в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Тобто, записи про іпотеку згідно з договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 та відомості про нового іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі в спеціальному розділі) відсутні, а міститься лише запис за № 7388216 в Державному реєстрі іпотек, де іпотекодержателем є і надалі - «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ), код ЄДРПОУ 09325407, тобто після відступлення 17 грудня 2012 року права вимоги за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97 та за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» не провели державної реєстрації відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996.
На підставі наведеного, позивач просив визнати припиненим договір іпотеки від 13 червня 2008 року, укладений між ЗАТ «Промінвестбанк» та ним, який посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. та зареєстрований в реєстрі за № 996; зняти заборону відчуження житлового будинку (який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка 13 червня 2008 року накладена та зареєстрована приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. в реєстрі за № 997 у зв`язку з нотаріальним посвідченням договору іпотеки від 13 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 996 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за № 7387948 щодо обтяження цього житлового будинку; зняти заборону відчуження земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610300000:10:017:0258), яка 13 червня 2008 року накладена та зареєстрована приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. в реєстрі за № 998 у зв`язку з нотаріальним посвідченням договору іпотеки від 13 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 996 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за № 7387828 щодо обтяження вищевказаної земельної ділянки та вилучити запис про іпотеку нерухомого майна, що міститься в Державному реєстрі іпотек (що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав), а саме: запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек за № 7388216, що був внесений 13 червня 2008 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. у зв`язку з нотаріальним посвідченням нею договору іпотеки від 13 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 996; тип обтяження: іпотека; об`єкти обтяження: житловий будинок (який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) та земельна ділянка (яка знаходиться за цією ж адресою; іпотекодавець: ОСОБА_1 ; іпотекодержатель: Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (ЗАТ), Код: 00039002, 01001, місто Київ, провулок Шевченка, 12.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2020 року (у складі судді Слиша А. Т.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано припиненим договір іпотеки від 13 червня 2008 року, укладений між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. та зареєстрований в реєстрі за № 996.
Знято заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , від 13 червня 2008 року, що накладена та зареєстрована приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. в реєстрі за № 997, та вилучено в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за № 7387948 щодо обтяження вищевказаного житлового будинку.
Знято заборону відчуження земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 13 червня 2008 року, що накладена та зареєстрована приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. в реєстрі за № 998, та вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за № 7387828 щодо обтяження вказаної земельної ділянки.
Вилучено запис про іпотеку нерухомого майна, що міститься в Державному реєстрі іпотек за № 7388216, внесений 13 червня 2008 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. у зв`язку з нотаріальним посвідченням договору іпотеки від 13 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 996; тип обтяження: іпотека; об`єкт обтяження: житловий будинок та земельна ділянка, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодавець: ОСОБА_1 ; іпотекодержатель: ЗАТ «Промінвестбанк».
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення записів з державних реєстрів відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ЗАТ «Промінвестбанк» 29 грудня 2010 року списав безнадійну заборгованість    ОСОБА_1 за кредитними договорами від 04 квітня 2008 року № 122/Кр73 та від 12 червня 2008 року №159/Кр97, відніс її на збільшення валових витрат банку, у зв`язку з чим втратив право вимоги за кредитним договором, оскільки своїми діями відповідач в односторонньому порядку звільнив боржника від його обов`язків, а тому позовні вимоги підлягають часткову задоволенню.
Договір про передачу прав за договорами забезпечення, укладений 17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (з подальшими змінами) слід вважати не вчиненим в частині передачі прав за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за №996, укладеним між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 із відповідними правовими наслідками не вчиненого правочину.
Тому, станом на час розгляду справи ані ПАТ «Промінвестбанк», ані ТОВ  «Кредитні ініціативи» не є законними іпотекодержателями нерухомого майна позивача ОСОБА_1 за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996, укладеного між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 і взагалі не мають права вимоги ні за кредитним договором від 12 червня 2008 року №159/Кр97, ні за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996, і не вправі, зокрема ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97), в тому числі враховуючи встановлені преюдиціальні обставини у судових рішеннях, які набрали законної сили.
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року рішення Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що списання відповідачем боргу за рахунок резерву (безнадійної заборгованості) за своєю правовою природою та ознаками співпадає з прощенням боргу відповідно до статті 605 ЦК України.
Апеляційний суд виходив з того, що за змістом нормативних документів, на підставі яких приймалось рішення банку про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резерву, таке списання не припиняє зобов`язань боржника перед кредитором і не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями недійсним, адже боргові зобов`язання позичальника не припинилися.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 456/106/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19, від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 19 грудня 2019 року у справі № 916/1041/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, від 15 жовтня 2019 року у справі № 908/1090/18, від 17 грудня 2019 року у справі № 641/1793/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 910/2164/18, від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, від 23 січня 2019 року у справі № 452/2599/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 352/1978/17, від 12 липня 2021 року у справі № 404/6241/19 та постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-118цс16.
Також як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що справу розглянуто і вирішено спір неповноважним складом суду, оскільки апеляційний суд помилково без урахування висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 15, 16 постанови від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) та Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 127/23198/20 (провадження № 61-2921св21), зокрема, постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження одноособово.
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд не звернув належної уваги на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника і судових вимог кредитора та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання, іпотека припиняється.
Також заявник зазначає, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу, проте апеляційний суд залишив це поза увагою.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою і витребувано цивільну справу.
У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 року справу призначено до розгляду.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Суди встановили, що 12 червня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Промінвестбанк» укладено кредитний договір №159/Кр97 про надання кредиту в сумі 20 000,00 грн, з розрахунку 22 % річних за користування кредитом, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 10 червня 2013 року, мета кредитування - споживчі цілі.
Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалося іпотекою, про що було укладено договір іпотеки від 13 червня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. та зареєстровано в реєстрі за № 996.
Предметом іпотеки було нерухоме майно, а саме: житловий будинок, позначений на плані літерою «А-2», цегляний, загальною площею 274,7 кв. м, житловою площею 124,8 кв. м, що складається з семи житлових кімнат, однієї кухні та півпідвалу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії  НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради 24 листопада 2006 року на підставі рішення від 16 листопада 2006 року № 502, зареєстрованого в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 24 листопада 2006 року в книзі 26 за номером запису 4097, реєстраційний номер 16877585. До житлового будинку належать: господарська будівля, позначена на плані літерою «Б»; цегляна, огорожа, позначена на плані «1, 2», металева; замощення, позначене на плані літерою «І», бетонне, а також земельна ділянка площею 0,0629 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 432194, виданого Бориславською міською радою 31 травня 2007 року на підставі рішення 14 сесії 5 скликання від 23 лютого 2007 року № 203 Бориславської міської ради, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01.07.439.00246. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Кадастровий номер земельної ділянки - 4610300000:10:017:0258. Приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. 13 червня 2008 року до Державного реєстру іпотек внесено відповідний запис за реєстраційним № 7388216.
13 червня 2008 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням нею договору іпотеки від 13 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 996 було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки житлового будинку, який належить позивачеві на праві власності - до припинення (чи розірвання) договору іпотеки. Ця заборона відчуження була зареєстрована приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. в реєстрі за № 997, про що 13 червня 2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нею було внесено відповідний запис за № 7387948.
13 червня 2008 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням нею договору іпотеки від 13 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №996 було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі іпотеки земельної ділянки, яка належить позивачеві на праві власності - до припинення (чи розірвання) договору іпотеки. Ця заборона відчуження була зареєстрована приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. в реєстрі за № 998, про що 13 червня 2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нею було внесено відповідний запис за № 7387828.
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06 грудня 2013 року у цивільній справі № 438/1270/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2014 року, і які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року, в задоволені позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97) відмовлено. 
Цим рішенням встановлено, що з наданих позивачем документів не вбачається підтвердження факту укладення 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» договору відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договорами забезпечення. Копії договору відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року, які містяться у матеріалах справи є недопустимими доказами в розумінні статті 59 ЦПК України 2004 року, оскільки містять ніким не застереженні виправлення та приховування тексту документа, а відтак судом до уваги не беруться як належні та допустимі докази. 
Крім того, у цій справі встановлено, що позивачем жодних доказів того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є іпотекодержателем згідно з договором іпотеки від 13 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г. О. 13 червня 2008 року за реєстровим № 996, не надано і судом таких не здобуто. 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. 
Враховуючи те, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року у цивільній справі № 2-289/11р. про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 12 червня 2008 року № 159/Кр97 та від 04 квітня 2008 року №122/Кр73, яке набрало законної сили, встановлено обставину про те, що ПАТ «Промінвестбанк» з часу отримання відшкодування, тобто з часу подання ДПІ у м. Бориславі декларації за ІV квартал 2010 року № 19535 (річної декларації за 2010 рік) втратив право вимоги за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97, внаслідок чого припинено основне зобов`язання за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97. Тому з припиненням дії основного зобов`язання припинено дію і договору іпотеки від 13 червня 2008 року.
В ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2014 року у справі № 438/1270/13-ц, яка набрала законної сили (з урахуванням ухвали Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року про виправлення описки) встановлено, що оскільки рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року у цивільній справі № 2-289/11р., яке набрало законної сили, було встановлено, що ПАТ «Промінвестбанк» 29 грудня 2010 року списало безнадійну заборгованість відповідача ОСОБА_1 - позичальника за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97, тобто щодо позичальника ОСОБА_1 було встановлено обставину втрати банком права вимоги до позичальника за вищезазначеним кредитним договором, тому ця обставина, у відповідності до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року має преюдиціальне значення та звільняє відповідача ОСОБА_1 від обов`язку доказування цієї обставини у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, який укладений на забезпечення виконання договору від 12 червня 2008 року № 159/Кр97. 
Так як після списання 29 грудня 2010 року безнадійної заборгованості ПАТ «Промінвестбанк» втратило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97, то відповідно банк не міг передати неіснуюче у нього право вимоги до ОСОБА_1 будь-якій іншій особі і позивачу зокрема. 
Вказано, що дійсно позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту укладення ним 17 грудня 2012 року договору факторингу, оскільки, отримавши 07 листопада 2013 року та 13 листопада 2013 року копію ухвали суду від 28 жовтня 2013 року, позивач не виконав вимог цієї ухвали, не надав суду оригіналів документів про укладення 17 грудня 2012 року договору факторингу та інших документів, які стосувалися цього договору.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року у справі № 438/1270/13-ц, яка набрала законної сили, встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (статті 212 ЦПК України 2004 року), дійшли правильного висновку про те, що преюдиціальним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2013 року встановлено, що ПАТ «Промінвестбанк» 29 грудня 2010 року списало безнадійну заборгованість ОСОБА_1 за спірним кредитним договором (частина третя статті 61 ЦПК України), після чого від держави банк отримав відшкодування, а, отже, втратив право вимоги до позичальника і, як наслідок, не міг за договором факторингу передати неіснуюче у нього право вимоги іншій особі, зокрема, позивачу. Крім того, позивач порушив вимоги частини другої статті 64 ЦПК України і на вимогу суду не надав оригіналів договорів про відступлення права вимоги та забезпечення, що ним не заперечується у касаційній скарзі.
11 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. на підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» було вчинено виконавчий напис за № 5681 (про стягнення з нього нібито безспірної суми заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97). 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2016 року у цивільній справі № 438/457/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2017 року (провадження № 22-ц/783/1060/17) позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрований в реєстрі за № 5681.
31 травня 2017 року головним державним виконавцем Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Добош Г. В. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 50950930 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого в реєстрі за №5681.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 червня 2017 року, в зв`язку з посвідченням приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г. О. договору іпотеки від 13 червня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 996 йому стало відомо, що іпотекодержателем згідно з договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 (незважаючи на відступлення ПАТ «Промінвестбанк» 17 грудня 2012 року права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97 та договору іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996) є ЗАТ «Промінвестбанк», а не ТОВ «Кредитні ініціативи».
Згідно з актуальними даними Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотекодержателем згідно з договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 є ЗАТ «Промінвестбанк», оскільки відповідно до інформаційних довідок від 12 червня 2017 року, від 15 липня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Львівська область, місто Борислав, вулиця Галіберди, 34) запис про іпотеку за № 7388216 з Державного реєстру іпотек не переносився в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Тобто, записи про іпотеку згідно з Договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 та відомості про нового іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі в спеціальному розділі) відсутні, а міститься лише запис за № 7388216 в Державному реєстрі іпотек, де Іпотекодержателем є і надалі - «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ), код ЄДРПОУ 09325407, тобто після відступлення 17 грудня 2012 року права вимоги за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 159/Кр97 та за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996 ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» не провели державної реєстрації відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13 червня 2008 року за № 996.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої-другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора передбачено статтею 605 ЦК України як підстава припинення зобов`язання.
На момент виникнення спірних правовідносин, у тому числі списання банком безнадійної заборгованості ОСОБА_1 , діяв спеціальний нормативно-правовий акт - Порядок формування банками за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості, затверджений постановою Правління Національного банку України від 13 вересня 2010 року № 424, у пункті 8 якого визначено, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.
За своєю суттю прощений кредитний борг є додатковим благом особи лише у разі відсутності в банку будь-якої правової підстави вимагати його стягнення в майбутньому, тобто припинення між сторонами кредитних відносин, взятих на себе взаємними зобов`язаннями.
Поняття «прощення боргу», як воно вжито у статті 605 ЦК України, не тотожне поняттю «списання безнадійної заборгованості». Списання банком безнадійної заборгованості боржника є категорією бухгалтерського обліку та не звільняє боржника від зобов`язання. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника, оскільки банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.
Зазначених правових висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 29 травня 2018 року у справі № 921/165/16-г/7, від 03 липня 2018 року у справі № 921/303/16-г/10, від 18 червня 2019 року у справі № 902/1156/15, від 04 вересня 2019 року у справі № 466/3581/15-ц, від 22 липня 2020 року у справі № 522/13021/16-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 405/9058/19.
Таким чином, у справі, яка переглядається прощення (анулювання) кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед банком не відбулося. Мало місце лише її відшкодування за рахунок резерву з подальшим стягненням її з боржника.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 438/350/17 (провадження № 61-17338св21), прийнятій у аналогічній справі між тими ж сторонами.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не припиняє зобов`язання боржника перед кредитором, а отже і похідні від нього зобов`язання, що виникли з договору іпотеки від 13 червня 2008 року не є припиненими, що не позбавляє іпотекодержателя можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, у визначеному законом чи договором порядку. 
Висновки апеляційного суду у справі, що переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 452/2599/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 352/1978/17, від 12 липня 2021 року у справі № 404/6241/19 про те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). 
Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що у разі невизнання іпотекодержателем права іпотекодавця на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки.
Наведений правовий висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтриманий Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.
Не заслуговують на увагу також посилання заявника на неврахування висновків Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 910/2164/18, від 15 жовтня 2019 року № 908/1090/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14, від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19, від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17, від 17 грудня 2019 року у справі № 641/1793/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16-ц, від 19 грудня 2019 року у справі № 916/1041/17, від 19 грудня 2019 року № 520/11429/17, від 30 червня 2021 року у справі № 456/106/15-ц про преюдиційність, з огляду на таке.
За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиціальні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиціального значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиціальне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. 
При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21)).
З урахуванням наведених вище положень ЦПК України, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, фактичних обставин цієї справи та обставин, встановлених судами під час розгляду справ № 2-289/11р., № 438/1270/13-ц, № 438/457/16-ц, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що встановлені зазначеними судами обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як на преюдиціальні факти, є нічим іншим як оцінкою судами обставин справи, зокрема, щодо списання банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості ОСОБА_1 , а тому вони не мають преюдиціального значення при вирішенні справи, яка переглядається.
Доводи заявника про недослідження зібраних у справі доказів по суті зводяться до непогодження зі встановленими обставинами справи та переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Щодо доводів касаційної скарги про вирішення справи неповноважним складом суду
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. 
У постанові від 23 лютого 2021 року № 263/4637/18 (провадження
№ 14-126цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. Натомість, ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що слова «суд апеляційної інстанції», вжиті у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України).
Отже, з 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово. 
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року (а.с. 143 том 3), питання відкриття апеляційного провадження вирішено суддею-доповідачем Ванівським О. М. одноособово, тоді як вона мала бути постановлена колегією суддів у складі трьох суддів. 
Надалі, справа була призначена до розгляду та розглядалася складом суду у визначеному законом порядку: суддя-доповідач - Ванівський О. М., судді: Шеремета Н. О., Цяцяк Р. П., цим же складом суду було ухвалено і оскаржуване судове рішення. Під час розгляду справи, члени колегії - судді: Шеремета Н. О. та Цяцяк Р. П. не висловили незгоди з процесуальними діями судді-доповідача на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, чим фактично погодилися із суддею-доповідачем про відповідність апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» за формою та змістом вимогам статті 356 ЦПК України, мотивами та підставами апеляційного оскарження, а отже наявністю підстав для відкриття апеляційного провадження у справі. 
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Зважаючи на те, що справу розглянуто та вирішено складом суду, визначеним у порядку закону, постанова Львівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року не може бути скасована з одних лише формальних підстав, зокрема з підстав того, що ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі постановлена суддею-доповідачем одноособово. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк
В. А. Стрільчук