ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 520/3246/2020
адміністративне провадження № К/9901/4388/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року;
- визнати протиправною бездіяльність Слобожанської митниці Держмитслужби в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400 грн, яка складається з наступних сум: 8900 грн (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500 грн (доплата на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року);
- зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 у загальній сумі 62400 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року позов задоволено.
Скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року. 
Визнано протиправною бездіяльність Слобожанської митниці Держмитслужби в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в загальній сумі 62400 грн, яка складається з таких сум: 8900 грн (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500 грн (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року).
Зобов`язано Слобожанську митницю Держмитслужби скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в загальній сумі 62400 грн, яка складається з наступних сум: 8900 грн (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500 грн (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.
Доповнено резолютивну частину рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року абзацом 7 та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6306 грн.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року залишено без змін.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3153 грн.
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Слобожанська митниця Держмитслужби звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення судів скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.05.2019 року ОСОБА_1 отримала в електронному вигляді від Baltic Auto Shipping Інвойс №73116868 від 30.05.2019 року з умовами купівлі-продажу і поставки автомобіля марки «Toyota», модель «Highlander», VIN НОМЕР_1 , рік 2015 V=3500сm.
31.05.2019 року за купівлю вказаного автомобіля позивач сплатив грошові кошти в сумі 8172 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням за №0408004.
24.09.2019 року та 22.10.2019 року позивач на депозитний рахунок Харківської митниці ДФС сплатив 98000 грн та 2500 грн, як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів за подальше розмитнення вказаного автомобіля, що підтверджується банківськими квитанціями №0.0.1475081633.1 від 24.09.2019 року та №0.0.1502168858.1 від 22.10.2019 року.
22.10.2019 року ТОВ «Магістраль Автотранзит - Плюс» в особі декларанта ОСОБА_2 подало до Харківської митниці ДФС електронну декларацію №UA807190/2019/022761 від 22.10.2019 року, задекларувавши суму покупки автомобіля марки «Toyota», модель «Highlander», VIN НОМЕР_1 , рік 2015, в розмірі 8172 дол. США та модельний рік виготовлення автомобіля - 2015.
15.11.2019 року за зобов`язанням митного органу за висновком про те, що рік задекларованого автомобіля - 2014, замість 2015, позивач доплатив грошові кошти в сумі 8900 грн, що підтверджується банківською квитанцією №0.0.1523815578.1 від 15.11.2019 року.
15.11.2019 року ТОВ «Магістраль Автотранзит - Плюс» в особі декларанта ОСОБА_2 подало до Харківської митниці ДФС електронну декларацію №UA807190/2019/024508 від 15.11.2019 року, задекларувавши суму покупки автомобіля марки «Toyota», модель «Highlander», VIN НОМЕР_1 , рік 2015, в розмірі 8172 дол. США та модельний рік виготовлення автомобіля - 2015.
18.11.2019 року посадовою особою Харківської митниці ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2, відповідно до якого  коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним) у відповідності до ст. 64 Митного кодексу України.
18.11.2019 року головним державним інспектором МП «Харків - автомобільний» складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року, з підстав неможливості здійснення митного оформлення товарів, в зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняття Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2  від 18.11.2019 року.
Позивач, не погодившись з зазначеним Рішенням про коригування митної вартості товарів та Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду за їх оскарженням.
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).
Згідно із частиною другою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Із положень частини першої та другої статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
За приписами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно із частиною третьою статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною п`ятою статті 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частин першої та другої статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.2 ст.54 МК України).
За приписами статей 57, 58 МК України, митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
За результатами аналізу вищезазначених положень МК України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Водночас, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем разом з декларацією №UA807190/2019/024508 від 15.11.2019 року надавалися такі документи (зазначені у графі 44 МД): 0380 рахунок фактура (інвойс) від 30.05.2019 року за №73116868; 0862 декларація про походження товару від 30.05.2019 року №73116868; 1721 акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA305100/2019/612968 від 01.11.2019 року; 2800 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 02.05.2019 року; d3007 документ, що підтверджує вартість перевезення товару лист від 01.11.2019 року; 3016 висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №24223 від 14.11.2019 року; 4207 Договір про надання послуг митного брокера №24/09-3 від 24.09.2019 року; 7017 висновок про проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом V190502199В від 02.05.2019 року; 9000 розшифровка VIN коду від 30.05.2019 року; 9202 касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0.1475081633.1 від 24.09.2019 року; 9202 - касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0.1502168858.1 від 22.10.2019 року; 9202 - касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0.1523815578.1 від 15.11.2019 року; 9801 паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України; 9802 паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України.
15.11.2019 року посадовою особою митниці проведено процедуру консультації між митницею та декларантом з метою обміну наявною інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів шляхом надіслання електронного повідомлення засвідченого ЄЦП інспектора.
Проте, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, при проведенні консультації, повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи, митним органом не обґрунтовано вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.
Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.
Що стосується року виготовлення задекларованого автомобілю, то як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, взято до уваги Salvage certificate №0524698 вказаного автомобіля, в якому визначено рік 2015.
Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №24233 від 14.11.2019 року встановлена ринкова вартість вказаного автомобіля, виробленого в США, який має пошкодження аварійного характеру, на момент проведення огляду яка складає 168978,01 грн, що становить еквівалент 6892,61 доларів США. При визначенні ринкової вартості вказаного автомобіля експертом встановлено модельний рік виробництва визначений на підставі VIN коду інформаційної таблички (розташованої на стійці боковини лівої) 2015, для розрахунків прийнято дату випуску автомобіля грудень 2014 року (01.12.2014), оскільки встановлений модельний рік виготовлення автомобіля не збігався з роком початку його експлуатації, перевищував такий, що підтверджено в судовому засіданні у суді першої інстанції експертом.
Разом з цим, відповідно до листа «Балтік Авто Шиппінг» від 10.09.2019 року вартість вказаного автомобіля, 2015 року, складає 6972 доларів США. Вартість доставки у межах США становить 150 доларів США. Вартість доставки з порту Лос-Анджелеса, штат Каліфорнія, США до Клайпедського порту, Литва 1050 доларів США.
Згідно з листом «Балтік Авто Шиппінг» від 01.11.2019 року перевезення вказаного автомобіля від порту Клайпеди, Литва до українського кордону/Ужгород Вишнє Німецьке відбулось за 150 доларів США.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач подав повний пакет документів, визначений ч.2 ст.53 МК України, які підтверджують митну вартість автомобіля, а саме: платіжне доручення в іноземній валюті №0408004 від 31.05.2019 року на суму 8172 доларів США, інвойс №73116868 від 30.05.2019 на суму 8172 доларів США, висновок експертного автотоварознавчого дослідження №24233 від 14.11.2019 року та листи «Балтік Авто Шиппінг» від 10.09.2019 року та від 01.11.2019 року.
В свою чергу, відповідач не довів, що подані відповідно до ч.2 ст.53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за автомобіль.
Щодо посилань відповідача на ненадання декларантом документів стосовно оплати за доставку товару, платіжних документів щодо оплати винагороди комісіонеру, то вказане обґрунтовано спростовується листами «Балтік Авто Шиппінг» від 10.09.2019 року та від 01.11.2019 року, наданими до митної декларації, з яких вбачається вартість перевезення автомобіля.
Водночас, згідно із ч.1, п.6 ч.2 ст.53 МК України, декларант подає митному органу документи, які підтверджують митну вартість товару, а саме, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
Відповідно до умов інвойсу №73116868 від 30.05.2019 року Baltic Auto Shipping взяло на себе зобов`язання поставити вказаний автомобіль за 8172 доларів США на умовах FCI KLAIPEDA (Інкотермс-2010) з порту Лос-Анджелеса, штат Каліфорнія, США до порту Клайпеда, Литва.
Враховуючи вказане, в зазначену вартість автомобіля також включено вартість його доставки.
З огляду на те, що декларантом позивача надані зазначені вище документи, колегія суддів погоджується із судами першої та апеляційної інстанцій про те, що у відповідача були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.
Крім того, колегія суддів касаційного суду також зазначає, що відповідачем не вказано обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, а лише містяться посилання на те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом на підставі цінової інформації, наявної в АСМО та ІААІ на подібні ТЗ, які були оформлені в митних органах, та визначено митну вартість ТЗ позивача на рівні 15350 доларів США.
Разом з цим, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить докладної інформації, яка використовувалася митним органом при її визначенні, як того вимагає положення пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Крім того, митним органом не враховано, що вартість транспортного засобу (відповідного року випуску) залежить від звітного періоду ввезення його на територію України, адже фактична кількість років перебування транспортного засобу в експлуатації на час придбання та ввезення на територію України безпосередньо впливає на його вартість.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховний Суд від 23.04.2019 року у справі №810/1479/16 та від 26.02.2019 року у справі №808/454/18.
Як убачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 відповідачем здійснено коригування митної вартості автомобіля за другорядним методом резервним, відповідно до ст.64 Митного кодексу України.
Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, відповідач не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару за ціною договору, враховуючи таке.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Судовим розглядом установлено, що позивачем разом із митною декларацією було надано документи, необхідні для митного оформлення.
Проте, митним органом не зазначено, які саме розбіжності мають подані документи, чи яких відомостей не вистачає, або які наявні ознаки підробки документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Докази того, що у позивача існували такі обставини чи розбіжності відповідачем не надано.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що висновки у рішенні про коригування митної вартості щодо неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом є необґрунтованими, оскільки наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів.
У свою чергу відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість, позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, обґрунтовано свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митницею рішення. Разом з тим, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості.
Щодо посилання відповідача на оформлення вказаного вище транспортного засобу та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією №UA807190/2019/024680 від 19.11.2019 року під фінансову гарантію сплати митних платежів згідно з ч.7 ст.55 МК України, що на теперішній час має юридичну силу, колегія суддів зазначає таке.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників і відповідальність визначена главою 4 МК України.
Частиною 1 ст.24 МК України встановлено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до п.1.ч.2 ст.24 МК України, предметом оскарження є рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні.
Правила глави 4 МК України застосовуються у всіх випадках оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, крім оскарження постанов по справах про порушення митних правил та випадків, коли законом встановлено інший порядок оскарження зазначених рішень, дій чи бездіяльності (частина 3 ст. 24 Митного кодексу України).
Частиною 1 ст.29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
Частиною 2 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, національним законодавством встановлено строк тривалістю у шість місяців (який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав) впродовж якого особа може здійснити правовий аналіз рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та звернутись до суду за захистом у випадку виявлення обставин щодо порушення гарантованих прав, свобод та інтересів такої особи.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач оформив нову митну декларацію №UA807190/2019/024680 від 19.11.2019 року, сплативши митні платежі відповідно до зміненої вартості автомобіля, яка згідно з розрахунками митниці склала 15350 доларів США, що підтверджується банківською квитанцією №0.0.1528105524.1 від 19.11.2019 року.
Митним органом вказаний транспортний засіб оформлено та випущено його у вільний обіг, позивачу видано посвідчення про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 19.11.2019 року.
Колегія суддів погоджується, що подання декларантом «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» не може бути доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припустити, що декларант на момент подання такої «нової декларації» погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його протягом шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи та звернутись до суду за захистом порушеного права.
Зі змісту положень МК України та КАС України слідує, що положення вказаних нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право впродовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».
Водночас, як слідує із ч.7 ст.55 МК України, декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Разом з цим, відповідно до ч.8 ст.55 МК України, декларант або уповноважена ним особа може протягом 80 днів з дня випуску товарів надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У такому випадку митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. За вказаних обставин надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Отже, положеннями ч.7 та ч.8 ст.55 МК України встановлено лише додаткові преференції для декларанта у вигляді можливості протягом 80 днів зібрати та подати митному органу додаткові документи у випадку якщо про незгоду буде заявлено під час митного оформлення і випуск товару буде здійснено у вільний обіг «під гарантію». Митний орган, в свою чергу, при надходженні додаткових документів у вказаний проміжок часу самостійно зможе переглянути винесене ним рішення про коригування митної вартості.
У випадку ж випуску товарів у вільний обіг шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» декларант названими правами щодо можливості подання на протязі 80 днів митному органу додаткових документів для перегляду митним органом свого рішення не наділений.
Відтак, єдиним негативним наслідком для декларанта у випадку випуску товарів у вільний обіг шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» є неможливість застосування положень ч.7 та ч.8 ст.55 МК України, якими встановлено додаткові преференції для декларанта, який про незгоду заявив під час митного оформлення та здійснив випуск товару у вільний обіг «під гарантію».
У свою чергу, ч.1 ст.29 і підпункт «б» п.5 ч.2 ст.55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду без будь-яких застережень чи умов (випуску та порядку випуску товарів у вільний обіг), в тому числі, за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.
Крім того, статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Вказаний принцип верховенства права проголошено як один із основних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.
Так, відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавства не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».
На алогічний спосіб застосування наведених норм вказує і низка судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі №821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі №815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі №825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг «під гарантію» чи «за новою декларацією».
За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного автомобіля та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.
З урахуванням наведеного, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що оформлення транспортного засобу позивача та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в даній справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг, є обґрунтованим.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача в частині невжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 у загальній сумі 62400 грн, та зобов`язання відповідача скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400 грн, яка складається з наступних сум: 8900 грн (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500 грн (доплата на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019), колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.1-4 ст.301 МК України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.
Відповідно до положень статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені. Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.
Аналогічні положення закріплені в Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 року №643 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 року за №976/30844).
Правовий аналіз наведених норм свідчить, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державною бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 10.02.2020 року позивач звертався до Слобожанської митниці Держмитслужби з вимогою про негайне повернення грошових коштів у загальній сумі 62400 грн, яка складається з наступних сум: 8900 грн (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500 грн (доплата на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року).
Листом від 17.02.2020 року за №08-1/7.14-15/10/2565 митним органом відмовлено у поверненні вказаних сум.
21.02.2020 року позивач звернулася до Слобожанської митниці Держмитслужби із заявою про повернення авансових платежів (передоплати) та помилково/або надміру сплачених сум митних платежів, складання висновку щодо повернення грошових коштів та подання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Листом від 03.03.2020 року за №08-1/7.14-15/10/3496 на вище зазначене звернення позивача митним органом повідомлено про неможливість перегляду рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року.
Висновку про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету митним органом складено не було.
Посилання відповідача на неподання позивачем заяви про повернення авансових платежів (передоплати) та помилково/або надміру сплачених сум митних платежів спростовано судами попередніх інстанцій.
За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача в частині невжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів позивачу в загальній сумі 62400 грн, та зобов`язання відповідача скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів у загальній сумі 62400 грн, яка складається з наступних сум: 8900 грн (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500 грн (доплата на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року), та їх задоволення.
Доводи касаційної скарги є помилковими, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Щодо розподілу судами попередніх інстанцій судових витрат у справі, колегія суддів касаційного суду зазначає таке.
У стягненні вартості експертного автотоварознавчого дослідження №24233 від 14.11.2019 року та судових витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь позивача судом першої інстанції відмовлено, з огляду на таке.
Так, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із п.4 ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим).
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що в межах даної справи оцінка доказів судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі яких суди встановили обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.
Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів, відповідно до частини другої ст.341 КАС України, знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться у касаційній скарзі, правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини третьої ст.343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає..

Головуючий суддя                                                                                О.В.Білоус
Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська
                                                                                                    І.Л.Желтобрюх