Постанова                                                   
Іменем  України                                        
 
18 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 638/8368/19
провадження № 61-17234св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області,
третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Тарас Андрійович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бабій Лідією Володимирівною, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року у складі судді Рибальченко Л. М., постановуХарківського апеляційного суду від                     21 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т. А., про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивовано тим, що позивачка разом із чоловіком ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 . 
З 2014 року її чоловік, у зв`язку із проведенням антитерористичної операції у Луганській та Донецькій областях, перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа у Шевченківському районі м. Харкова та по 31 травня 2017 року отримував належні йому страхові виплати, як потерпілий на виробництві.  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Після смерті чоловіка залишилась спадщина, яка складається з недоотриманої суми страхових виплат, які її чоловік не отримував з 01 червня 2017 року по день його смерті. 
У зв`язку із цим, ОСОБА_1 , як дружина померлого, звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т. А. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, яку приватним нотаріусом було прийнято та заведено спадкову справу № 20/2018.
Згідно з довідкою приватного нотаріуса від 30 листопада 2018 року вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Для вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, приватним нотаріусом було направлено запит до Харківського міського відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області для отримання інформації щодо розміру недоотриманої суми страхової виплати, яка була призначена                     ОСОБА_2 . 
Листом від 16 жовтня 2018 року № 11.06-19/6828 відповідачем було повідомлено, що спадкодавець перебував на обліку у відділені та отримував щомісячні страхові виплати в період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2017 року. З  01 червня 2017 року потерпілому ОСОБА_2 всі страхові виплати припинені у зв`язку з не підтвердженням місця його фактичного проживання. 
Позивачка вважає, що постанова про припинення страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 не виносилась та страхові виплати призначались її чоловіку пожиттєво, а тому ці виплати увійшли до складу спадщини, право на які вона має.
Посилаючись на викладені обставини, просила суд:
- зобов`язати відповідача провести донарахування страхових виплат                  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , за періоди: з 01 червня                     2017 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- надати довідку про розмір донарахованих страхових виплат за періоди з                01 червня 2017 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , які належали за життя - ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня                     2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що припинення нарахування відповідачем страхових виплат потерпілому              ОСОБА_2 здійснено з 01 червня 2017 року, тобто за його життя, але останній у встановленому законом порядку не оскаржив дії відповідача, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а отже, указані суми йому за життя не нараховувались, тому вони не можуть входити до складу спадщини після його смерті.
Не погодившись таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - Бабій Л. В. залишено без задоволення, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що рішення місцевого суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
21 жовтня 2021 року  ОСОБА_4 через свого представника - адвоката Бабій Л. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року.
В касаційній скарзі заявник просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій  судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
19 листопада 2021 року на адресу Верховного Суду від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить суд касаційну скаргу позивачки залишити без задоволення, судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
17 листопада 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
Встановлено, що постановою відділення ВДФССНВУ у м. Харкові                                     № 2012/27990/7692/15 від 20 січня 2017 року потерпілому ОСОБА_2 було продовжено з 01 січня 2017 року безстроково раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1228,10 грн. 
Постановою відділення ВДФССНВУ у м. Харкові № 2012/27990/7692/15 від  23 березня 2017 року ОСОБА_2 було призначено перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1517,93 грн з 01 січня 2017 року безстроково. 
Постановою відділення ВДФССНВУ у м. Харкові від 08 червня 2017 року    ОСОБА_2 припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01 червня 2017 року, причина припинення - не підтвердження місця проживання. 
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краснодон, Луганської області. 
Відповідно до довідки, виданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т. А. № 697/02-14 від 30 листопада 2018 року, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , що прийняв спадщину. 
Листом від 16 жовтня 2018 року за № 11.06-19/6828 відповідач повідомив приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т. А., що ОСОБА_2 перебував на обліку у відділені та отримував щомісячні страхові виплати в період з 01 липня                 2014 року по 31 травня 2017 року. З 01 червня 2017 року потерпілому             ОСОБА_2 всі страхові виплати припинені, оскільки не підтверджено місце фактичного проживання спадкодавця на підставі протоколу від 07 червня 2017 року № 21 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Шевченківського району м. Харкова. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов'язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
 
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються 
членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
 
Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
 
Право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.
 
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян 
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, 
які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України 
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який 
з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року            № 77-VIIта має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 16 Закону України № 1105-ХІV застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.
 
Згідно з частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV  страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. 
 
Згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 47 Закону № 1105-XIV  страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
 
Відповідно до частини четвертої статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані одержані потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
 
Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року 
у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
 
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. 
 
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) і підстави для відступлення від неї відсутні.
 
З огляду на викладене, у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. 
 
Право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бабій Лідією Володимирівною, задовольнити.
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року скасувати.
 
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області провести донарахування страхових виплат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 червня 2017 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати довідку про розмір донарахованих страхових виплат за період з 01 червня 2017 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , які належали за життя ОСОБА_2 .
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов